Dnes budeme mluvit, o požadavku a odpověd i při vyhledávání adresy. Jednodušeji,
v podstatě co se stane, pokud něco napíšete do adresního řádku ve vyhledávači.
Jedna z věcí se mi zdá vážně zábavná, ale docela se cítím provinile,
že my všichni něco děláme, ale nemáme ponětí, jak to vlastně funguje.
Tak se vás zeptám co se stane, když napíšete do adresního řádku nějakou adresu?
Tato lekce je v podstatě jedna z nejtechničtějších z celého učiva.
To neznamená, že vše musíte pamatovat nebo někde zapsat,
ale myslím, že vám to pomůže porozumět trochu víc,
když se učíte HTML5.
Jednou z nejdůležitějších věcí, které musíte rozumět je vztah mezi klientským serverem (jeden program posílá požadavek do druhého)
Servery jsou v podstatě zařízení, které fungují jako zdroje informací.
Doufáme, že jsou vždy zapojené v sítí,
Klientem je v podstatě to s čím pracujeme my,
zařízení, které slouží pro naše osobní použití
jako laptopy, telefony a tak dále.
Ukážeme si na tomto obrázku.
Je opravdu běžné používat sítě, jako je například síť LAN nebo WAN.
LAN je místní síť,
a je důležité zmínit, že je možné, aby
tři samostatné počítače sdílely jeden server.
Proč bychom to chtěli udělat?
častokrát
my máme pouze jednu tiskárnu nebo jeden zdroj.
Je to způsob, kdy tři zařízení mohou pracovat současně a sdílet jeden zdroj.
LAN je tedy místní síť.
Někdy potřebujete větší nebo rozsáhlejší síť.
Takže ve filmech, kde nějaký člověk vniká do budovy, aby ukradl software,
obvykle se stane, že je to server,
kde všichni, kteří pracují v budově se mohou připojit, ale nikdo mimo budovu,
nebo dokonce celá síť může být vytvořena přes více budov, ale i tak nechcete,
aby se kdokoliv z venku nebyl schopný dostat k informacím.
Takže, lokální síť, je vlastně jako jedna kancelářská budova.
A takovou širokou, rozsáhlou sítí muže být třeba universita,
kde potřebujete, aby bylo možné sdílet data přes více budov.
Tou největší sítí je zcela určitě internet.
nyní se vraťme k otázce,
co se vlastně stane, když zapíšete nějakou adresu do URL (adresa stránky)?
Co se děje, pokud požádáte klientský server
a webová stránka a server musí reagovat s příslušnými soubory.
Když tedy něco zadáte,
Tomu se říká URL.
Každá adresa URL má tři části.
Protokol, přes který se chcete připojit, je na prvním místě - doména,
která určuje server,
a po té musí obsahovat konkrétní dokument.
Takže i když píšete do jedné adresy URL,
jedna z věcí, které je třeba si uvědomit, je to,
vlastně požadujete spoustu a spoustu souborů najednou.
Protokoly, které většina lidí viděla,
jeden z prvních je HTTP,
Hypertext Transfer Protocol.
Druhý, HTTPS,
je podstatou stejný,
ale jedná se o bezpečnější protokol.
Pokud se tedy někdy připojujete k bance nebo jinému místu, kam zadáváte hesla,
ujistěte se, že první věc, kterou na této adrese URL vidíte, je HTTPS.
Pokud tak neučiníte, nepřipojujte se.
Třetí se nazývá Protokol přenosu souborů.
Je to trochu rozdílný.
Když uvidíte HTTP,
očekává se, že budete dávat HTML5 kód tam a zpět;
s FTP by to mohl být jakýkoli typ souboru.
Takže máme protokol,
teď pojďme podívat na to, co názvy domén představují.
Doménová jména jsou obvykle něco, co lze rozeznat, například umich.edu,
slouží pro University of Michigan.
Google.com, wikipedia.org.
Každý z těchto webů má tedy jinou doménu nejvyšší úrovně.
Kde jsme je vlastně vzali?
Jak se někteří lidé dostanou na be.edu a some.com, some.biz, et cetera?
No, tyto domény jsou vlastně určeny ICANN.
Jejich úkolem sáhnout a rozhodnout, jaké typy
organizace se kvalifikují pro různé domény.
Zmínila jsem zde odkaz, pokud chcete,
můžete se podívat, jaké jsou různé typy.
Ale důležité je vědět, že
název vaší domény je ve skutečnosti namapován na adresu.
Za starých časů, jako když byl můj táta na internetu,
pokud by se chtěl připojit k nějakému místu,
ve skutečnosti by psal čísla;
185,261 a tak dále, a tak dále.
Byla tu zavedena nová verze IP adres,
protože každý klient potřebuje svou vlastní adresu.
Pokud si zamyslíte, kolik lidí má notebooky a chytré telefony,
potřebujeme spoustu různých adres.
Takže s těmito IP adresami
máte v podstatě sady čísel,
tady máte tyto různé sady,
kde každé X může představovat jednu ze 16 různých hodnot.
Takže vidíte, že máme spoustu možností,
ve skutečnosti přes 300 bilionů.
Jak jsem řekl, naštěstí pro vás,
server doménových jmen vám umožňuje psát něco opravdu jednoduchého, jako je Umich nebo Google,
a to je to, co z toho dělá opravdu dlouhé číslo.
Poslední část vaší adresy URL je dokument.
Někdy tedy chcete určit velmi specifický dokument, který chcete získat.
Například kontaktní stránka,
nebo v tomto případě
další mám soubor, který je uvnitř složky.
Ale někdy nedáte vůbec dokument.
Ve skutečnosti většinou ne.
Pokud zadáte wikipedia.org nebo Facebook.com,
neexistuje žádný název souboru. Ale to je v pořádku.
Každý server má výchozí dokument, který se vrátí.
Obvykle se to nazývá index.HTML.
Dobře. Takže jsme na to přišli.
Víme, co to znamená, když něco píšeme.
Rozumíme žádosti.
Co se stane, když to jednou napíšeme,
je to, že dostaneme zpět spoustu informací.
Záhlaví, soubory cookie, data formuláře,
všechny věci, které nevidíte.
Důležité proto je, aby server vrátil soubory, nikoli webové stránky.
Pro mnoho z nás jsme velmi vizuální.
Když tedy zadáme adresu URL,
díváme se a divíme se,
" Oh, tady je moje stránka. "
někdy prohlížeč však vrací
něco pro různé typy čteček obrazovky,
asistenční technologie, takže nevrací webovou stránku,
vrací spoustu a spoustu souborů.
Doufejme, že připustím, že server někdy nemůže požadavek splnit.
Pokud to není možné, pošle zpět chybový kód.
Myslím, že mnoho z vás zná 404,
kde se říká, " Soubor nebyl nalezen. "
To obvykle znamená, že jste něco napsali špatně.
Pokud se zobrazí chyba 500,
to ve skutečnosti znamená, že servery spadl.
Můžete si dát svačinu,
udělejte něco zábavného, vraťte se později a napište to znovu.
Chci vám živě ukázat, co se stane, když něco napíšeme.
Takže jsem to napsala.
Vyhledá doménu,
DNS vrátí IP adresu,
a pak se začne vracet celá hromada souborů. Podívejme se na to.
To, co jsem zde udělala, je, že jsem šla na školní
informační stránku na Universitě v Michigenu.
Prostě jsem napsala: si.umich.edu.
Protokol jsem nezadala, protože obvykle jde pouze o výchozí adresu.
Vizuálně tedy vidíte stránku.
Studentka se dívá ven, vypadá velmi inspirativně, a tak dále.
Ale teď udělám malý trik,
kliknu pravým tlačítkem na obrazovku,
a jdu si vybrat možnost, která říká, " PROZKOUMAT. "
na straně se objeví okno.
a říkám, " Víš co?
Chtěl bych vidět všechny informace, které jsou
vráceny, když tuto stránku skutečně požádám. "
Žádám o jednu stránku, kliknu na " Obnovit. "
Když se podíváte stranou,
nebojte se, že neuvidíte podrobnosti.
Měli byste však vidět, že jedna stránka je ve skutečnosti složena ze spousty a spousty souborů,
a každý z těchto souborů byl samostatný požadavek.
Dobře. Pojďme se tedy podívat.
Toto bylo dlouhé video,
kde opravdu chci, abyste si odnesli
znalost, že každá adresa URL má tyto tři části;
protokol, doménu a dokument.
Uvědomte si, že to, co vytváříte, je větší než jen jeden soubor najednou.
Každý cyklus žádostí a odpovědí je obvykle hodně a
spousta kol komunikace mezi klientem a serverem.
Takže začneme něčím malým.
Budeme dělat jeden soubor prozačátek,
ale vždy se můžete těšit na vytváření větších a větších webových aplikací.