twillight - Az utolsó varázslat

Az utolsó varázslat a Földön egészen aprócska csoda volt. Mindössze egy egyszerű mesekönyv. Egy vékonyka képeskönyv gyermekeknek. 
Nem találtál volna benne semmi különöset, hihetetlen dolgokat: nem lelhettél benne mozgó képeket, amik eljátszanák a történteket, nem kacsintottak volna rád a festett emberek, akik nem viseltek cifra ruhákat és az oldalak sem voltak túldíszítettek. 
Mindössze egy mesekönyv volt, ami egyetlen történetet tartalmazott, mégis csodának számított, mert a varázslat, amit a lapokba szőttek mosolyt csalt a gyermekek arcára, és megnyugvást jelentett, amikor felnőttként nosztalgiázva visszaemlékeztek rá. 

Pedig a mese csak egy igen egyszerű történet volt egy szegény ember legkisebb fiáról, aki elindult, hogy megcsinálja a szerencséjét, s végül - számolatlan megpróbáltatások után - elvette a gyönyörűséges királylányt, miután megmentette a félelmetes szörnytől, a végén pedig boldogan éltek, amíg meg nem haltak - mint az ilyen történetekben lenni szokott. 
Ám az emberek már teljesen elfeledkeztek erről. A hajdanvolt hatalmas faj maradéka olyan sorba süllyedt, aminél már képtelenek voltak felfogni egy könyv, vagy bármi más művészet értékeit. 

Leomlott felhőkarcolók árnyékában vándorolnak büszke hordáik nyomorúságukban olyan helyeken, ahol a természet már sikerrel visszakövetelte a régidőkben elfoglalt területeit. 
Gubancos hajú, mosdatlan túlélők kutattak a civilizáció romjai között némi élelem után. 
Időnként még összegyűltek kisebb csoportokban, és tüzet gyújtottak abból, amiből lehetett. És nem akadt senki, aki rányithatta volna szemüket a csodára, bárki, aki ismerhette volna az utolsó fennmaradt varázslatot.