sws - A nevekről szóló tanítás

Ott ültem a vén boszorka kunyhójában, háromnapi járóföldre minden emberi településtől, és a fortyogó üst bugyborékolása közben az anyó zsörtölődését hallgattam. 
- Az emberek egyszerűen már elfelejtették, mire szolgál a NÉV - prüszkölt Jada anyó.- Nem a nevén neveznek valakit, hanem csak azt mondják "hé te!". Marynek hívják a lányt, az anyját, és akkor most ki a Mary? Az anya, a lánya? Ez olyan mintha barnahajúként szólítanának. De ötszáz vagy több barnahajú közt honnan tudnád, hogy téged hívnak? 
- Én például - mondta -, amikor megszülettem, az Ajándék nevet kaptam, mert nagyon örültek a szüleim nekem. Mikor felcseperedtem Ignazia-nak hívtak, ami tüzet jelent - bizonyságul megcsavargatta teljesen fehér hajában az egyetlen kirívó, vörös hajtincset. 
- Ilyen voltam én - egy kézvillantására feltűnt ámuló szemeim előtt egy karcsú, hosszú, vörös hajú, égőfekete szemű leány, majd ugyanúgy el is tűnt. Mikor pedig öreg lettem és tudós, Jada anyónak kezdtek szólítani, ami okosat, bölcset jelent - ők tudják, miért - mosolyodott el huncutul, hogy szétszaladtak a ráncok a szeme sarkában. 
- De az idegenek, az elszakadtak, már nem értik meg, hogy az ember egy élet alatt nagyon sok nevet viselhet, de egy neved csak az Igazi lehet. Az Igazi Nevedet pedig magadnak kell megtalálnod és rajtad kívül nem tudja meg senki. 
- És azt mikor kell megszerezni? - kérdeztem. - Te mikor szerezted meg az Igaz Neved? 
- A mágussá avatásomkor - mondta Jada anyó. - Tudod, én névmágus vagyok, de vannak másfajta mágusok is : tűzmágusok, fehér és fekete mágusok és sokan mások. 
- És a névmágus, az mitől más mint a többi? - néztem rá kérdőn. 
Jada anyó a tűzön fövő sötét kotyvalékba meredt, amit egész beszélgetésünk alatt kevergetett. 
- Én a nevekben élek - mondta aztán. - Kiárasztom és összegyűjtöm a neveket. Varázsolok velük, megnevezem a dolgokat. És végül segítek mindenkinek, aki meg akarja keresni az Igazi Nevét.Az utolsó szavai izgalommal töltöttek el. 
- És mondd, Jada anyó, én is, én is megtalálhatom majd az Igazi Nevemet? - faggattam. 
De Jada anyó mintha meg se hallotta volna a kérdésem, levette a gőzölgő kondért a tűzről, és apró ezüstkelyhecskékbe öntötte a csillogó folyadékot. Bódító illata betöltötte a kunyhót. Az egyiket elém tolta, aztán nehézkesen lezökkent a velem szembeni székre. 
- Lehet - mondta. Azt hittem, már elfelejtette, hogy kérdeztem tőle valamit, ám kiderült, hogy arra válaszolt.- Téged is vár az Igaz Neved. Várja, hogy rátalálj. Szúrósan rámnézett: 
- De ez nem olyan könnyű ám! Mert nem kitalálni kell, hanem megtalálni. Ez nem ugyanaz! - figyelmeztetett. 
A kunyhóban időközben besötétedett, csak a tűz parazsa és a kelyhek csillogása varázsolt némi fényt a félhomályba. Érdekes módon, mégis láttam, ahogy Jada anyó mosolygó szemmel felém intett:- Idd ki! 
És elindultam az Igaz Nevem keresésének útján...