nosfi - Király Lány

Hol volt, hol nem volt... Volt egyszer hetedhét határon is túl. Ott, hol sok-sok Tzimisce földet túr, ott élt egy lány bezárva egy sötét szobába. Egy várnak legmagasabb tornyába, ott élt ő egymagába, bezárva abba a sötét, sötét szobába. Őt őrizte a gonosz 7 fejű Tzimisce! Jöttek hozzá meg mentők Ventruk, Brujahk, Malkaviták, még Gangrelek is. De szegény lányt nem tudták megmenteni a Tzimisce szörnyeteg karmai közül. 
Történt egyszer, egy szép estén, hogy az ifjú Ravnos betyár elment szerencsét próbálni. Elindult, s átjárt sok határt, mígnem egy éjszakán néhány Nosferatu beszélgetését hallotta meg: 
- Igen! Ott tartja fogva őt! - siránkozott az egyik. 
- De én nem mennék oda a helyedben! - mondta egy másik, annak a Lasombra fiúnak, akit körbeálltak. 
Ahogy így hallgatta őket, megtudta, hogy az ifjú Lasombra a Sárkány Rózsát megy megmenteni. Megtetszett neki is az ötlet ezért aztán elhatározta, hogy a fiú mellé szegődik és segít neki megmenteni a lányt. 
El is indult a piacra, mert meghallotta, hogy a Lasombra oda tart, s út közben tervet szőtt, s gondolatokat aratott. 

Ment is a Lasombra, a herceg egyetlen gyermeke, ment a piacra táltos paripát venni. De persze a betyár is ott volt. Megvette a legjobb lovat csillogó drágaköböl, s ment ő a vásár legszélére eladni a lovat. 
Meg is állt a ló mellett a kedves Lasombra gyermek és nézte a lovat: 
- És mit kérsz ezért a lóért cimborám? - kérdezte a Ravnost. 
- Nem kérek én mást, csak egy részt a hétfejű Tzimisce-ből! - mondta. 
A hercegi palántának csillogott is a szeme. Nem elég, hogy ingyen van a ló, de legalább nem neki kell leszabnia a 7 fejű Tzimisce bundáját! 
- Meg egyeztünk! - csapott a fiú tenyerébe - És, hogy hívhatlak? - kérdezte. 
- Úgy, mint a lovamat! Betyárnak! - mondta. 
Esték, estre jöttek, s egy héten belül el is indultak felszerelkezve pajzzsal, kardal mindennel, ami csak kelhet. Jártak faluról-falura, erdőről-erdőre, embertől-emberig. Míg nem találkoztak egy térkép árussal: 
- Milyen térképei vannak? - kérdezte az ifjonc. 
- Milyet kér?! - mondta boldogan rikkantva az árus. 
- Olyat kérek, mely elvezett engem a hetedhét határon túlra, ahol a 7 fejű Tzimisce él! - mondta. 

Erre a térképes megrettent: 
- Ne menjenek kendék oda! - mondta. 
- De mi megyünk biz a! - mondta bátran a betyár. 
- Úgy, ahogy a Betyár mondja! - mondta a Lasombra. 
- Hát jó! De megmondtam előre!… Jöjjenek utánam! - indult be egy házba. Bementek vele, s látták a házban, hogy mindenütt varázslatos bűbáj van. 
- Csak csendben! - suttogta az árus. - Nehogy felébredjen! - tette hozzá. 
- Ki? - kérdezte a Ravnos. 
- A mester, ki már 3 éve ágyát nyomja és alszik, mint csipkerózsika, csak véres csókra várva! - mondta. 
- De hát akkor! Fel nem ébred! Csókold meg betyár! - nevetett harsányan a hercegi ifjú. 
- Meg csókolom én! Ha kell hatszor, csak a térképet add a kezünkbe! - nevetett a Ravnos. 
- Adom én... adom én a nélkül is! - nyújtotta a térképet. - Ha ezt túlélitek szavatokon foglak titeket! Jó Tremere legyen veletek! - mondta azzal útjára, bocsátotta a két bátrat. 
Mentek tovább, már a 6. erdőnél jártak, mikor megpihenni az erdő széli viskóba tértek. Aludtak is szépet, s jót álmodtak, de mikor felkeltek... Szépséges szép nő állt előttük dühöngve. 
- Mit keresnek a házamban ilyen jött-mentek?! - idegeskedet. 
- Bár jöttünk, s mentünk... - mondta a Lasombra. 
- de... - folytatta a Ravnos. 
- én egy Hercegi sarj vagyok! - mondta a Lasombra. 
- Persze! Persze! - nevetett a nő - Mindegyik ezt mondta! 
- Milyen mindegyik? - kérdezte a Ravnos. 
- Mind, ki Sárkányok Rózsáját kereste! - mondta és leült. 
- Mi is épp őt keressük! - örült meg a Lasombra. 
- Valahogy gondoltam! - mondta a nő. - De vigyázzatok! Mindenféle veszéllyel, s szeszéjjel kell szembenéznetek! - tette hozzá. - Én már itt élek mióta megépült a kastély, hisz én terveztem, minden egyes porcikáját én díszítettem! - mondta büszkén és egy gyönyörű festményre mutatott. 
- Hát kegyed Toreador lenne? - kérdezte a Ravnos. 
- Igen... És ön mi féle szerzet lenne? - kérdezett vissza. 
- Amolyan művészféle! - mondta mosolyogva a Ravnos - Ez meg itt egy Hercegi palánta! - mutatott a Lasombrára. 
- De nem tartjuk föl önt tovább! Sietős a dolgunk, bár igaz, már három napja szomjazunk... - mondta a Lasombra, de a Toreador közbe vágott: 
- Hát mért nem ezzel kezdték? - kérdezte a nő tenyerét összecsapva. - Menjenek le a pincébe és válogassanak kedvükre! Aztán, ha élve vissza térnének, majd tesznek nekem egy szívességet! - mondta, és már nyitotta is a pince ajtót. Meg is örült erre mind a két férfi, s sietve rohantak lefelé eszüket vesztve. Táplálkoztak, s rohantak már el is tovább, hogy megleljék Sárkány Rózsát. 
Nem is kellet sokat ügetniük, mire megtalálták, a hetedik dombot, s annak tetején a keresett várat. 
Szép volt, a vár, ahogy azt a nő el is mondta, s ahogy azt a képen látták. Nagy vitézen mentek a vár felé kardal a kezükben, ők majd legyőzik a Tzimisce-t! 

A Tzimisce, már ott ült az ajtóban és éppen beszélgetett magában. 
- Hé te hétfejű! - kiáltotta a Lasombra. 
- Mi van törpe? - lökte oda - Egy lépésemmel a földbe döngöllek! Te meg mit állsz ott fogpiszka? Ha?! Igen! Te ott megszeppenve! - intézte szavait hozzájuk. 
- Mi Sárkány Rózsáért jöttünk! - kiáltotta remegő hangon a hercegi magonc. Nem gondolta volna, hogy a Tzimisce van olyan magas, mint a vár! 
- Hát mért nem ezzel kezdtétek? - kérdezte az egyik fej mosolyogva. 
- Akkor… mo… mo… mo… most megöllek! - mondta a Ravnos. 
- Nem kel mindjárt csak úgy, ni! Menj fel érte! Oda adom én, csak vidd el! - rimánkodott egy másik fej. 
- Dehogy adom! - pirított rá a másik. 
- Mért nem? - kérdezte a 3. 
- Mert nem és kész! - vágta rá az ötödik. Majd mély, megfontolt hangon a hetedik ezt mondta: 
- Vidd, de ha kedves az életed, akkor inkább fordulj vissza! 
- Dehogy fordulok! Ha már idáig eljöttem! - mondta a Lasombra és kihúzta magát. 
- Akkor, hát lépj beljebb! - nyitotta ki az ajtót! - Mi majd kint meg várunk! - mondták egyszerre a fejek. 

Meg is örült a Lasombra rohant fel a lépcsőn, de a Ravnos megállította. 
- Állj! Enyém a lány! - mondta és kardot rántott. 
- Á! Tudtam, hogy gaz csaló lennél! - mondta a Lasombra és szintén, kirántotta kardját. Vívni kezdtek és haladtak fel a lépcsőn, hol az egy, hol a másik gurult vissza pár lépcsőfokot! 
Már fönn voltak, s ott vívtak, mikor egy nő megfogta a Lasombra vállát. 
- Na, de uraim! - mondta mosolyogva. - Rakják félre a kardot! 
- Válasz engem! Neked adom a gazdagságot! - térdelt le előtte a Lasombra. 
- Ha engem választasz királynővé teszlek! - lökte félre a Ravnos, a Lasombrát. 

A nő ezen csak elmosolyodott. 
- Én már választottam! - mondta, s azzal széles, vékony pengéjű kardot rántott a semmiből és egy csapásra lefejezte mindkettőt. 
Ekkor lépett ki a szobából egy török ruhás férfi. 
- Mi történt kedvesem? - kérdezte a nőtől. 
- Semmi különös, csak megint valami idióta, aki hisz még a mesékben! - mondta a nő és a férfi felé fordult. 
- Jó! Akkor gyere kicsi assza-cicám! Bújjunk vissza az ágyba! - mondta a férfi, és kézen fogva visszavezette a szobába. 
Boldogan éltek így tovább, míg nem jött megint egy megmentő, ki megzavarta volna éltük… 

Utóhang: 
- Argh! Sohasem szabadulok meg ezektől az idegesítő birtokháborítóktól! - mondta a 7 fejű Tzimisce és nyugovóra tért…