Zyro - Talán nem...

„…a baby got an atombomb…” 
(Fluke - Atombomb) 

Itt vagyok végre. Nincs más dolgom, mint várni. Várni és kiélvezni a pillanatot. A pillanat maga a történelem. A történelem pedig mindjárt véget ér. Legalábbis az itteni civilizációé biztosan. Igen, az én kezem fog neki véget vetni. Csak megmozdítom az ujjacskámat, és kész. Bumm. Csak így egyszerűen. Ki gondolná, milyen egyszerű visszavonhatatlant cselekedni… 
Én vagyok az utolsó idelent. Nézegetem szemben a falat. Egy marha nagy ATTENTION: RADIATION felirat, meg egy mutagén kör. Ősi egy pingálmány, talán még a kobaltbomba előttről. A falfestés alatt csinos graffiti rázza bőszen a mutatóujját, amint Uncle Sam mélyen a szemembe néz, és szuggerál: „Szeretkezz, ne háborúzz.” Alatta a kommentár: „Géppuskázni mindenki tud, a dugáshoz tökösnek kell lenni.” 
Na ja. Ez történik, ha néhány grínpíszes hippit besoroznak a seregbe. Hogy hogy’ a fenébe jutottak át még ide is, a kutya se tudja. Az emberek hinni akarnak valamiben, és még a legmilitánsabb csapatban is akadnak néhányan, akik nem a hosszúcombú hadnagyra, meg az ezredes hófehér seggére vannak fanatizálódva. Persze, örök igazság - egy dolog, de én máig sem értem, miért hordanak a környezetvédők ötszáz év alatt lebomló sárga nylon jakót, meg valódi bőr bakancsot… 

Lejjebb eresztem a géppisztolyt. Ha valaki még életben van odafenn, és van olyan hülye, hogy lejön utánam, úgyis én leszek a gyorsabb. Már csak az a kérdés, hogy a ravaszt húzzam meg, vagy a gombra csapjak inkább… 
Az öngyújtó lángja egy pillanatra elvakít, a füst kaparja a torkomat. Hörgök egy sort, felköhögöm a tüdőmet. Egen, az a bizonyos hosszúcombú is mindig mondta, hogy le kéne már szoknom. A fehérseggű ezredes lánya… máig sem hiszem el, milyen jókat hancúroztunk együtt. Két hete, hogy meghalt. Szerafinban volt, mikor leszakadt az ég. A ruszkik száját kenték el először, és én találtam valami gyalázatosan ironikust abban, hogy a kolóniájuk neve betűre megegyezett egy bizonyos szentpétervári temetőével. A Férgek senkinek sem kegyelmeztek, de úgy tűnt a sugárzást legalább annyira megsínylik, mint mi. Ezért nem vesződtek a rakétákkal, inkább ledobtak egy rakás túlfegyverzett katonát minden kolóniánkra, hogy a seggünkön keresztül szedjék ki a mandulánkat. Kellett nekik a bolygó - sugármentesen, de nélkülünk. Nekünk meg már úgyis nagy gyakorlatunk volt az önpusztításban, úgyhogy alájuk nyomtunk egy adag dúsított istennyilát. Mit nekünk gombafelhő; ej-haj, gyöngyvirág! Túléltünk már néhányat, nemde? 
Csak hát a civilek nem tudtak előle elbújni, megsültek a Férgekkel együtt. Már akkor tudtam, hogy ez lesz, amikor még anno domini, a két fél zsíragyú diplomatái úgy döntöttek, megosztoznak ezen az elcseszett planétán. 

Éljünk békében. Mintha az emberek valaha is képesek lettek volna világbékét csinálni! 
Most mégis mi szoptuk meg jobban, mert megvártuk, amíg megtámadnak minket. Aki nem pusztult el a nehézgyalogság tüzében, annak alápörköltünk mi. Szerafin innen nézve egy túlméretezett petárdának tűnt. Azután ide is eljutottak. Az ezredes most világít a sötétben, mint Jackie bácsi illuminátoros karórája, és le merem fogadni, hogy a hosszúcombú sem olyan kívánatos már, mint régen. 

Hát ennyi a történet. Kíváncsi vagyok, mikor jut el a Földre a vesztünk híre. Mikor jönnek rá, hogy átvágtak minket, mint sz..rt a palánkon, és főleg: mit fognak tenni megtorlásként? 

Elnyomom a bagót. Hallom, ahogy valaki lépeget lefelé a létrán. Lehet, hogy a Férgeknek van cuccuk a sugárzás ellen? Mit számít. Ha kimegyek, úgyis elpusztulok tőle, élelmem és vizem már két napja nincs. A szélsőséges körülmények még egy magamfajta tanyasi legényt is Gondolkodóvá érleltek - azt hiszem begolyózhattam kissé. 

A gomb mindjárt kioldja a bombát, amin éppen ülök. Vajon milyen lehet? Az tuti, hogy kemény dió, mert feltörte a seggem. Csak egy mozdulat. 
Talán lesz, aki okul a történtekből. 
Talán nem.