Zeld - A kocka

Élt egyszer egy ikerpár, Enutrof, és Enutrofnu. Apjuk egy kaszinó birtokosa volt, anyjuk táncosnő. Jólétben éltek egészen addig, amíg apjuk el nem vesztette a kaszinót egy kártya parti alkalmával. Az apa hitt abban, hogy egykori vagyonát visszaszerezheti fiaival, és beavatta őket a szerencsejátékok rejtelmeibe. Enutrof hamarosan apja nyomdokaiba lépett, de Enutrofnu hitt a játék tisztaságában. Amit Enutrof megnyert, azt testvére elvesztette. 

A játék tisztasága 

A Nap fényesen ragyogott a földre, jókedvében részesítve a halandókat. A felhők visszahúzódtak sötét gondolataik mögé, utat nyitva a napsugaraknak. Az ikrek a Napfény kávézó teraszán üldögéltek, kávéjukat szürcsölgetve. 
- Mi a mai bevétel - érdeklődött Enutrof 
- Inkább úgy kérdezd mennyi a mai veszteség - ingatta szomorúan a fejét a megszólított. 
- Ne csüggedj testvérem - veregette vállon bátyja - majd belejössz te is, és akinek nincs szerencséje a kártyában, az jobban bejön a lányoknak. 
- Igazad van bátyám, mint mindig - mosolyodott el szomorkásan Enutrofnu - a női szívek tényleg könnyen nyílnak meg előttem, ahelyett hogy magamat sajnálom, inkább hálát kéne adnom a sorsnak. 
- Sors, miért hinnék a sorsban, én csak a szerencsében, az én szerencsémben hiszek - nevetett fel az idősebbik testvér, majd zsebéből előhalászta aznapi nyereményét, és büszkén megmutatta a hitetlenül bámuló Enutrofnunak, közben szórakozottan megveregette a zsebében lapuló ólmozott kockát. 
- Ha egyszer én is ennyit nyerhetnék… - sóhajtott fel Enutrofnu, majd lemondóan legyintett. 
Enutrofnak nem volt épp hófehér a lelke, de azt senkise vethette szemére, hogy családját nem szerette. Öccsét is mindig megvigasztalta, ha rájött a világvége hangulat, ami elég sokszor történt. 
Most is azon törte fejét, hogy deríthetné jobb kedvre testvérét, majd egy ötlet kezdett megfogalmazódni agyában. Mi lenne ha… 

Majd döntött, búcsúzóul átölelte testvérét, és közben öccse zsebébe csempészte az ólmozott kockát. Öccse megszorította kezét, majd mindketten az aznapra kiszemelt kaszinó felé vették útjukat. Enutrof boldogan dörzsölte össze kezeit. Elképzelte amint testvére sugárzó arccal csillogtatja meg szerzeményét előtte. Belépett a kaszinó ajtaján. Megfelelő súlyú kocka nélkül úgy döntött a pókerasztalnál próbálja ki szerencséjét/kézügyességét. Már négy előkelő öltönyt viselő alak ült a zöldre festett asztalnál, nem lehettek túl tapasztalt játékosok, nehezen leplezték az arcukra kiülő érzéseket, egy veterán, mint amilyen Enutrof is volt, nyitott könyvként olvashatott arcukról, ha ez nem lenne elég, az esetben is akadt egy- két aduásza, (a szó szoros értelmében) ruhaujjában. Könnyű préda. Odalépett a játékosokhoz. 

- Jó napot uraim, elnézést a zavarásért, de szeretnék beszállni, tudják még kezdő vagyok, és ilyen avatott mesterektől, mint amilyenek maguk nyílván sok hasznos dolgot elleshetek - cirógatta az urak egóját. 
Mint ahogy sejtette azok önelégült mosollyal arcukon intettek neki, hogy foglaljon helyet. Ő arcán bamba vigyorral elfoglalta a felkínált széket, és megvárta míg osztanak neki, elrendezte lapjait, majd érdeklődő arccal fordult játékostársai felé: 
- Mondják csak meg, mennyi a beugró? 
- Két millió lei - válaszolta egyikük, egy alacsony élveteg fejű, kopaszodó férfi, aki barna bajuszt viselt, melyet kínos precizitással zselézett kackiás huszár bajuszba. 
- Olyan sok - ámult el Enutrof, miközben gondolatban összedörzsölte két kezét 
- Nem is papírpénzben játszunk - morogta egy másik úr, miközben megigazította aranyozott szemüvegét 
- Na lássuk azt a tétet - dörrent rá a társaság egy másik tagja, akit Enutrof valamiféle testőrnek vélt, esetleg verőlegény rosszabbik esetben, a negyedig tag is elég rosszarcúnak született, akinek valószínűleg a smasszer szó hagyta el először ajkait. 
- Jól van, jól van - válaszolt Enutrof riadt tekintettel, majd betolta középre tétjét. 

Nem szabad túl feltűnően kifosztania az uraságokat, mert esetleg a két gorilla nehezményezné, és a nehezményezésüket általában nem csak sanda tekintettel juttatják kifejezésre, legalábbis nem így ismerte fajtájukat. 
Az első menetben direkt veszített, majd a másodikban is. Szép lassan kezdett egyre jobban játszani, mint aki kezd ráérezni a játékra, de a végén elszámította magát, majd mindenét elveszítette, az urak távozásra készen emelkedtek fel székeikből, cselekednie kellett. 

- Uraim várjanak még, hisz szinte mindenem elnyerték, csak egy utolsó lehetőséget adjanak még említést sem érő személyemnek! 
- Nos, rendben van - bólintott a kopasz - és mennyi téttel óhajt játszani? 
- Hát mondjuk én betenném megmaradt 9 millió leiemet - szólt Enutrof, és a látszat kedvéért remegő kézzel tolta be az asztal közepére megmaradt pénzét. 
A kopasz gyanakvó fejjel méregette egy darabig, de aztán meggyőzte Enutrof ártatlan ábrázata, és tartotta a tétet. Csatlakozott hozzá három társa is. 

A szemüveges kevert, majd leosztotta a lapokat. Enutrof árgus szemekkel leste ellenfelei fejét, a két testőr lemondó fejjel méregette lapjait, nem sok mindenük lehetettt, a szemüveges sem örült túlzottan a kezébe került kártyáknak, a kopasz úr viszont erősen küzdött, hogy ne üljön ki a szája szegletébe lopózó mosoly, baj van. 

Enutrofot sem árasztotta el kegyeivel Fortuna, de ingujjában ott lapult az ász póker. Hosszan mérlegelt, majd cserénél egy lapot kért csak, és miután megnézte a lapot, bárgyú vigyort varázsolt arcára. A kopasz nem kért lapot, magabiztossága kicsit csappant Enutrof önfeledt mosolyát látván. A két verőlegény hármat- hármat kért, de nem lett jobb kedvük a kapott kártyáktól sem, a szemüveges úr se volt elragadtatva a csere eredményeivel. Majd a terítésre került a sor, a két testőr lemondó fejjel dobta középre lapjait, és a szemüveges is hasonlóan cselekedett. A kopasz terített, bubi póker, volt min örülnie, de az ászpóker ütötte. Enutrof tudta, hogy hibázott, de már nem volt visszaút. Pénzéhsége végül vesztét okozta. A kopasz először hitetlenkedve nézte az ászpókert, majd dühödten felordított: csaltál! 
- Uram kérem ne rágalmazzon, lelkem nem terheli ily bűn - védekezett Enutrof, de tudta, hogy hiába 
- Nem- e, szerintem viszont igen állt fel vészjóslóan az egyik gorilla 
- Ha lenne szíves kifáradni velünk, szólította fel a másik verőlegény, miközben jelképesen bedugta kezét öltönye alá, és megszorította az alatta rejtőző pisztolyt. 

Enutrof szomorúan állt fel, nem akart még meghalni. 
Kinyílt a bejárati ajtó, és a sugárzó arcú, Enutrofnu lépett be rajta, arcán önfeledt mosollyal indult testvére felé. 
- Na akkor jönnek, vagy nem - próbálta még menteni a helyzetét Enutrof, remélte, hogy testvérét nem keverik bele. 
- Nicsak, ki ez az úr, fiacskám - röhögött az egyik gorilla - a k*csögöd, vagy a kancsód? 
Enutrofnu értetlenkedő fejjel fékezett le bátyja előtt, cseppet sem tetszett neki, ahogy az a két nagydarab férfi közrefogta. 
- Mi a baj bátyám, kik ezek az alakok? Kérdezte 
- Áh, ezek csak régi ivócimborák, felelte Enutrof, mosolyt erőltetve arcára. 
- Jajj, testvér, ne legyél már ilyen szívtelen, csak nem akarod kihagyni egy ilyen jó buliból szegény öcsédet - kacsintott gonoszul a kopasz. 
- Na gyere te is fiatal barátom, meglásd nem felejted el ezt a napot - karolta át a vállát atyáskodva a kopasz, majd kivezette az értetlen fiút a kaszinóból, a két gorilla Enutrofot lökdöste ki a hátsó ajtón. 

Egy keskeny kis sikátorba jutottak, sehol senki, pont ideális helyszín a leszámolásokhoz, mintha csak direkt ilyennek tervezték volna. 
Amint kiértek, és becsukódott mögöttük az ajtó, Enutrofot az egyik gorilla lelökte a földre, és előhúzta revolverét, míg társa hátracsavarta Enutrofnu kezét. Bármennyire is naivnak született Enutrofnu, ezek után már leesett neki, hogy mit akarnak ezek az emberek szeretett testvérétől. 
- Ezt lőjétek tarkón - mutatott rá Enutrofra a szemüveges - a testvérét csak verjétek össze, ő nem árthat nekünk, mire feleszmél már átkeltünk a határon. 
Enutrof behunyta a szemét, és próbált nem arra gondolni, hogy nemsokára vége az életének. 
- Ezt nem tehetik, mi rosszat tett az én testvérem - kiabált Enutrofnu, miközben vergődve próbált szabadulni az őt fogva tartó kezektől. 
- Csalt kártyában, én pedig nem szeretem, ha megpróbálnak átverni, morogta a kopasz, nyomatékosításként hasba rúgta a szerencsétlen Enutrofot, aki összegörnyedt a fájdalomtól. 
- De az én bátyám soha nem csal, ő tisztességes ember - mondta Enutrofnu mély meggyőződéssel. 
- Hát pedig most megpróbált átejteni minket, de többé nem lesz rá alkalma arról gondoskodunk. 
- Ne öljétek meg, inkább öljetek meg engem - rimánkodott Enutrofnu 
- Jajj, de unom én már ezt a szöveget - sopánkodott a szemüveges - hallom én ezt eleget a moziban is, és most még te is? 
- Várj, nem is olyan rossz ötlet - intette le a kopasz - mi lenne ha az öcsikéjét ölnénk meg, az nagyobb büntetés lenne számára. 
- Ne, azt ne, öljetek csak meg engem, ő nem tehet semmiről - ordította magából kikelve Enutrof, amivel csak egy újabb rúgást sikerült kiérdemelnie. 
- Hát, nem tudom, olyan nehéz választani - vigyorgott sunyin a kopasz - szerintem dobjunk fel egy érmét, és ha fej, akkor a csalót lőjük fejbe, ha meg írás, az öccse kapja a golyót. 
- Szerintem inkább kockával döntsük el - suttogta halkan Enutrofnu, és zsebéből előszedte a kockát - ha egyet- kettőt, vagy hármat dobok, akkor a bátyámat ölitek meg, ha nagyobbat, akkor engem. 
- Rendben - bólintott a szemüveges, mielőtt még Enutrof reagálhatott volna. 

Enutrofnu remegő kézzel a földre ejtette a kockát.