Sterr J.E. - Megint játék

Ment az utcán egy lány. Rövid, barna haja volt és meleg, világosbarna kabátja. 
Boldog dolgokon gondolkodott, a jövőjét tervezgette, ahol minden nyugodt volt és boldog, hiszen éppen szerelmes volt. Hirtelen megállt, és az arca falfehérre változott. A szájáról eltűnt a mosoly, a szemébe megdöbbenés ült ki. Összeesett. Mire a járókelők közül valaki odafutott, a lány már nem élt. 

Isten szomorúan nézte Lucifert, aki az asztal másik oldalán ült: 
- Nem is tudom. Talán 20001:17870 az állás. 
- Hm - mosolygott Lucifer - Szerinted nem jelent valamit, hogy mostanában én nyerek? 
- Csak ma - mosolyodott el Isten is - Tegnap ha jól emlékszem egyszer sem nyertél. 
- A szerencse forgandó - mondta Lucifer, és ezzel belecsókolt az ölében ülő Fortuna nyakába, aki erre kacagva felpattant és elfutott - Még egy partit? 
- Na jó. De add vissza az utolsó darabot. Vissza kell raknom - azzal elvette azt a jenga darabot, amit Lucifer a két ujja között billegetett és elkezdte építeni a tornyot. 

Valahol messze egy újszülött felsírt.