Skylis T. Tomahawk - Tragédia

Kinyitotta a könyvet és olvasott. Artikuláltan és hangosan. a teremben mindenki értette szavait olyan hatásosan adta elő művét, hogy sírtak, mikor az író is sírt volna, és néha még nevettek is. 
Az író nevetve csukta be a könyvet. Az emberek, kik a barátai lettek, körülfogták és kérdezgették. - Tragédiát írt az újkor hajnalán. abban az időben, amikor csak a történészek ismerték az antik görögöket. 

Az emberek, kiket érdekelt és megkapott e számukra új dolog, megkérték, hogy maradjon, és olvasson fel egy másik tragédiát a kötetből. Az író leült, és dallamos hangon olvasta fel az újkor egy másik tragédiáját. eközben eltöltötte a büszkeség, hogy az emberek elfogadták, és méltányolják. úgy érezte, tartozik nekik ennyivel. 
Évek múlva megállították az utcán. emlékeztek rá, barátjuknak tekintették. közvetlen felolvasása miatt megdicsérték. Az író mosolygott és örült, hogy nem feledkeztek el róla. 

Talán ezért, elment egy olyan helyre, ahol az emberek még mindig személyesen találkoztak, kizárva a biochipek használatát. Az írót elfogta a vágy, hogy olyat írjon, amivel megörvendeztetheti az embereket. És mivel nem volt ötlete, leült barátaival és beszélgetett velük. érdeklődve hallgatta őket, így megtudta, az emberek mit szeretnének papíron látni. A védett fa eszmeileg volt értékes, dicsőség volt rávetni a gondolatokat. Az író ki akarta érdemelni. 

Sokáig hallgatta az embereket, mikor egy idegen leült mellé és megkérdezte: 
- Miért írsz? - Az író mosolygott, és legjobb tudása szerint válaszolt. 
- Azért írok, hogy másokat megörvendeztessek. Mert ha saját gondolataim fellelkesítenek másokat, attól úgy érzem, én elérem önmagam. számomra ez az önmegvalósítás. Én csak így vagyok egész. - Tette hozzá csendesen. Szégyenlőségéért az emberek szintén megőrizték szívükben. 
Az emberek pedig ujjongtak és neki adták szívük féltett vágyait. 
- Írj a szeretetről. 
- Írj arról, miért változott meg a világ. 
- Írd meg, hogyan fogják felfedezni a jövőt. 
- Írd le milyen volt a villáskulcs. 
Az író pedig adatlapot vett elő és leírta, amit az emberek önmegvalósításnak tartanak. Aznap megígérte, megírja tragédiájukat. 

Amikor összeválogatta az emberek ötleteit, elgondolkodott, hogyan öntse alakba az emberek vágyait. Mikor végzett, könnyek hulltak a szeméből. Mert rájött, az emberek önmegvalósításáról kell írnia, mert az emberek szívükben már nem reménykednek álmokról, amiket saját erejükből alkothatnának meg képzeletükben. 

Az író leült és eltűnődött. Eonoknak tetszett a pillanat, de ez alatt végig gondolta életét. Rájött, mikor megígérte mások álmainak megfogalmazását, cserbenhagyta saját hitét. 

Örökre letette a tollat. Méltatlanná vált saját álmához.