Shade - Csata Kevin kocsmájában

Az alábbi csata a Thrillion Kincsei játékban a Fórumon (Kevin kocsmájában) esett meg, de valószínűleg nem-játékosok is élvezni fogják - BePe 

Egy történetet mondok most el, mely két dicső harcos nemes küzdelméről szól. Engem ért a megtiszteltetés, hogy eme nemes küzdelmet levezethessem, és tanúsíthatom, kedves olvasó, a történet igaz, s megtörtént Kevin híres kocsmájának falai között… 

Ez a nap is úgy indult, mint a többi. A kocsmába messze földről érkeztek a vendégek, jók, s rosszak egyaránt. E nap is forgalmas volt, rengeteg híres és hírhedt kalandozó, fordult meg a helyen. Este felé, mint általában, fűtött volt a hangulat, s ilyenkor dicső lovagok és harcosok szokták erejük összemérni, a kocsma arénájába, saját és közönségük nagy-nagy örömére. Ma is rengeteg sok csata, s dicső harc zajlott le, melyek közül egy párnál én bíráskodtam. Az a harc melyről most beszélek az utolsó volt aznap. Holy One a tűz tulipán lovagja és Virgil Hatton a nemes Helmiták harcosa mérte össze erejét. Nem volt köztük ellentét, csupán testük, s szívük edzése volt a cél. Felkértek hát engem, vezessem a küzdelmüket, s vigyázzak, minden szabályosan történjen, mert ugyebár a harc tüzével fűtött harcos számára nem a szabályok lebegnek izzó szemei előtt. 

A küzdők, akár két szikla álltak az aréna közepén, s csak a jelemre vártak. 
-Nos kezdhetjük?- nézett rám a hatalmas harcos, szemében már a harci láz tüzét véltem felfedezni, de tekintetében ott bujkált a félelemmel körbefont kíváncsiság, ahogy az elkövetkező események elé tekintett. 
-Kezdődjék hát a küzdelem!- kiáltottam, mint mindig, ilyen harcok kezdetén. 
Holy One védekező pozícióba helyezkedik, lovagi pallosát maga elé tartva. Rezzenéstelen arccal várta mit tesz ellenfele. Virgil támadásba lendül, s nem törődve a hatalmas pallossal, ráront ellenfelére. Testét védtelenül hagyva emeli feje felé törp csatabárdját, majd hangos kiáltás kíséretében vág egyet föntről lefelé. De ellenfele résen van és Holy One mielőtt ellenfele lesújthatna egy villámgyors vágással megsebzi Virgil combját, miközben eltáncol a harcos hatalmas csapása elől. A harcos egy pillanatra meglepetten néz, majd fél térdre ereszkedve vízszintes vágást enged meg térdmagasságban, mintha meg se érezte volna a vágást, miközben a lovag felegyenesedik, két kézre markolja pallosát, s oldalát mutatja ellenfelének, hogy minél kisebb felületet nyújtson. Holy One azonban megint résen van, átugorja egy akrobatikus mozdulattal ellenfele csonttörő csapását, s földet érve lesújt a lendülettől védtelen ellenfele karjára. Kardja vékony vörös árkot fest Virgil alkarjára. 
-Mutass valamit!- szól oda a mosolygó lovag ellenfelének. 

Még mindig türelmesen vár, lesve a megfelelő pillanatot mikor ismét lecsaphat. A harcos azonban taktikát vált. Ellenfelének ront azt a látszatot keltve, nem védi magát. Holy One ellenfele vállába mélyeszti fegyverét, de Virgil pont erre számított. Egy gyors mozdulattal elkapja ellenfele szúrásból visszahúzó kezét, majd megpördül tengelye körül, és hatalmas csapást mér a másik kezében villogó csatabárd nyelével ellenfele fejére. A meglepett lovag hátratántorodik az ütés erejétől, de egy szempillantás alatt összeszedi magát, s villámló tekintettel áll meg ellenfelével szemben. A harcos izzó szemekkel, mint hegyről lezúduló sziklatömb indul meg, csatabárdját vészjóslóan forgatva maga előtt. 

A lovag erősen megmarkolja pallosát, és hosszan maga elé tartja, hogy ne érhessék el a halálosztó csapások, majd egy hirtelen szúrással ellenfele vállát veszi célba. A lovag gyors akár a villám, pallosa utat találva kegyetlenül a harcos vállába mélyed, de nem elég figyelmes, s ezzel a támadásával, rést hagy védelmén, amit Virgil ki is használ egy halálosan pontos vágással. Holy One mellén mély seb éktelenkedik, szájából sötét vér csordogál. Virgil karja vérben úszik, s már erősen húzza lábát. Holy One hárítja a következő csapást, majd látva, hogy ellenfele fájlalja lábát, lesújt, és ismét talál. Virgilnek csak a lovag páncélján sikerül vastag barázdát vágnia. Most már a harcos lába is csupa vér, két vágásból csörgedez a vörös nedű, s folyik lassan le a padló felé. A harcos lép hátra kettőt, hogy kis erőt gyűjtsön. A lovag ismét, fegyverét erősen szorítva, várja, hogy ellenfele támadjon előbb. Virgil egy ruganyos ugrással egybekötött alulról induló átlós vágást próbál elhelyezni ellenfele testén. Holy One eltalálja felé ugró ellenfelét, de annak lendületét nem sikerül megtörnie, kardja félrecsúszik Virgil válláról, vért szórva a levegőbe. 

Virgil lecsap, hatalmas bárdja végighasítja a lovag mellkasát, vörösre festve a szürke pengét. Mindkét küzdő a földre zuhan, a lendület, s a csapások erejétől, de rögvest talpon is vannak, és ismét harcra készen néznek a másik tüzes tekintetébe. A lovag a mellkasából előtörő tüzes fájdalomtól erejét vesztve, kifújja magát. Vívó pózba helyezkedik, s próbálja védeni sérült mellkasát. Pallosát előreszegezve ugrásra készen áll. A harcos megpróbálja kihasználni a pillanatnyi helyzetet, és egy északi keresztvágást indítva lendül előre. Virgil vágása halálosan pontos, mély sebet ejt a lovag oldalán, de közben szerencsétlenül, belefut a Holy One pallosába, ami felnyársalja, a rohamozó harcost. 
-Micsoda küzdelem!- hallatszik az egyik sarokból. 

A harcos nem törődve az oldalába mélyedő kardal, nekiront ellenfelének. Ezzel a kard még mélyebb sebet ejt rajta, de ellenfelét, hatalmas ordítás kíséretében, a szorító szélének vágja, s csatabárdját mellébe mélyeszti. A két fél szinte összeesik, de ki tudja hogy, talán egymást megtartva talpon vannak még. Holy One a fájdalomtól eltorzult arccal megpróbálja magától ellökni ellenfelét, aki azonban eleresztve fegyverét, hatalmas csapást mér a lovag védtelen arcára, acélos öklével. A lovagnak vér fröccsen az arcából, s eszméletét vesztve a földre zuhan, miközben kihúzza a pallost ellenfeléből, szélesítve annak súlyos sebét. A harcos nagyot hördül, sebeiből szivárgó vér vörösre festi izzadságtól lucskos testét. Nem bírja tovább, azon nyomban ellenfele mellé rogy, s nem mozdul, hisz minden erejét elvesztve, már arra sem képes. 
-Vége! Vége! Gyorsan orvost!- hallatszott a hangom, mely abban a pillanatban oly távolinak, oly halknak tűnt a számomra. 
-Döntetlen! Nem bírtak egymással!- hallottam mindenfelől. 

Holy One, magához térve, felül, vagyis próbálna, de nem megy, fekve ellenfelére tekint jól van-e, ha lehet egyáltalán ily harc után jól valaki. Virgil nyöszörögve próbál fordítani egyet a fején, de inkább abbahagyja és várja, hogy jöjjön a segítség. Odarohantam, s csak két vérben úszó remegő teste láttam. Nyoma sem volt már, a nem rég hegyeket megmozgatni képes, hatalmas erőknek. Elővettem egy furcsa, kék fénnyel izzó folyadékkal teli üvegcsét, mellyel megitattam a földön fekvőket. A varázslatos itókának hála, fájdalmaik lassan szűnni kezdtek, s sebeikből vöröslő vér sem szivárgott tovább. 
-Örülök hogy klánjaink szövetségesek, ön igen kemény harco...- szól halk szavakat suttogva a lovag, de hangja elcsuklik… 

Ez volt hát a páratlan küzdelem, melyhez nem volt még fogható. A két harcos neve örökké fennmarad, s dicső tetteik, még bizonyára sok hozzám hasonlót megihletnek majd, az elkövetkező idők során…