Petruz - Rémesék 2

A férfi a tükör előtt ült és sminkelte magát. Ez hozzátartozott a mindennapi életéhez, hiszen művész volt. Hamarosan eljön az idő, amikor a színpadra kell lépnie, hogy bemutassa tudományát. 

Nem azzal törődött. A kisujjában volt az egész. Valami másra gondolt. Pontosabban, valaki másra. 

Természetesen nő volt az illető, egy elfoglalt férj unatkozó, kalandvágyó felesége. A kapcsolatuk már jó két hónapja tartott és egyáltalán nem vesztett a kezdeti hevességéből. 

Megszólalt a csengő, amely jelezte : öt perc múlva ő következik. Nem sietett. Nyugodtan befejezte az előkészületeket, aztán csillogó ruhájában kilépett az öltözőjéből. A függöny mögött várt, amíg a műsorvezető felkonferálta, aztán mosolyogva, meztelen felsőtestén duzzadó izmait mutogatva kilépett a színpadra. 

Taps, fények, vakuk villanása. 

Egy pillantás: a készlet rendben, ott a kis üveg is, benne színtelen folyadék. Egy gyors pillantás a nézőtér egy bizonyos pontjára. 

Halvány mosoly. 

Így mosolygott az a férfi is, aki néhány sorral feljebb ült, mint ahová az előbb a "művész" egy félreérthetetlen pillantást vetett. Az ott ülő nő bólintott és lopva a színpad felé intett. 

A férfi vegyész volt és felszarvazott férj. 

A művész pedig tűznyelő...