Petrus - Nem lehet kikapcsolni

Ahogy megjelentem a teremben és helyet foglaltam az asztalnál, máris megjelent Mina. 
A félhomályos csarnok polcsorai ciklopszi magasságokba nyújtózkodtak körülöttem, felfelé és a távolba nyújtózkodva a sötétségbe; végeláthatatlan sorokban álltak rajtuk a könyvek, teljes összevisszaságban, a vékonyak a vastagok közé préselődve, az alacsonyak a magas gerincűek tövében kuporodva, de mégis tudtam a legtöbbjükről, hogy merre találhatók és mi van bennük. A roppant szekrények felém néző oldalán kalligrafikus finomságú szálkás germán betűkkel volt feltüntetve egy-egy szó, név, vagy fogalom, amely a mögötte rejtőző könyvek és további szerteágazó polcsorok tartalmára utalt. Hasonlóképpen feliratozott cimkék lógtak ki a könyvek közül, ezrével, tízezrével; a nekem szóló megjegyzések, ha valami értékeset találtam, de nem volt időm alapos vizsgálatra. 

Az asztalom magányosan állt valahol a rendezettnek tűnő káosz - vagy kaotikus rend? - közepén. Masszív tölgyfa, csiszolt üveglappal a tetején és száznyi fiókkal mindkét oldalon, ahol a legszükségesebb holmijaimat tároltam. Az asztal tetejét borító szertehányt papírlapok, ósdi mágneslemezek és optikai tárolók jól megfértek a csúcsmodern pip-cube-ok legkülönfélébb színű apró kockái mellett, elkeveredve egy még működő kézi kalkulátor-roncs és egy elkoszolódott, félig repedt digitális rajztábla még egyben álló darabjaival és újabb több száz, összefirkált cédulával. Az asztalon tomboló káosz betetőzéseképpen mindezeken még egy régi, beütős konzolbillentyűzet, egy állólámpával kombinált síkképcsöves monitor és egy női mell formájú rádiós egér pihent. A monitort tartó bonyolult, többcsuklós fémkart behálózó, ujjnyi vastag, hidraulikus tömlőkre emlékeztető rugókat én applikáltam rá az eredeti modellre, de azokat a lelógó szivárványszín műanyag kígyócskákat már Tutto tervezte, külön az én, a haverok által egyszerűen csak retro-avantgardnak hívott asztalom láttán. Ők jobban szerették a legújabb hightech-fémpolír-derékszögű, világos belsőket nagymellű szőke asszisztensnőkkel. 
Bár Minát ők sem tudták kiiktatni még a képből. 

Mina, a Domina. Mina, a Gnóm. Mina, az Elektro-Gina. Vagy egyszerűen csak: Az A Ki...ott Kis ... 
Hoppá, már megint közbenyúlt és kitörölte a csúnya szavakat. Még jó, hogy a szótárrészét ki lehetett iktatni, mert különben lecserélte volna az Aranyos És Imádnivaló Pónilovacskák valamelyik epizódjából vett tetszőleges szövegdarabjával. 
Rácsapnék a kezére, de kicsúszik a fogásomból. Egy pillanat alatt az asztal másik végén terem és onnan néz rám azzal a nagy babakék szemeivel, várakozóan. 

A pufók arcú kerub szemre nem több nyolcévesnél. Haja sötétvörös, kétoldalt hosszú csurkába fonva, fején cakkos mintájú kötött sísapka, beletűzve egy hatalmas gemkapocs. Világos-drapp színű télikabátján stilizált ember- és állatalakok kergetőznek egy havas téli táj előtt. Vörös bársonynadrágja olyan hosszú, hogy fekete, vastag talpú bakancsainak csak a bumfordi orrai látszanak ki a szárak alól. Kinézete miatt kapta a Gnóm gúnynevet is, bár tulajdonképpen nincs testi hibája azon kívül, hogy állandóan mosolyog és a szemeit forgatja. Egyszerűen csak egy agyonöltöztetett, dundi, alsó tagozatos modell-lányka. A Mintakép más lánykák és fiúcskák számára. "Légy engedelmes, segítőkész, jó tanuló és mindenki szeretni fog. A gorombaság, a csúnya szavak nem helyénvalóak." Megabroáf. Szülőatyját legszívesebben felszögezném az egyik polcra és csíkonként hasogatnám le róla a bőrt, a ...át meg a kutyámnak dobnám. 
Már megint beletörölt... 

Amikor mindenki megkapta őt, eleinte még jó mókának tűnt a dolog. Jópofa törpicsek, aki lót-fut a könyvek között, pillanatok alatt kikeresi, ami kell, segít felkutatni a hálón megbúvó információkat, mindent megjegyez, amit neki mondanak és sohasem felejt el semmit. Mindíg tanul valamit, kiismeri gazdája érdeklődési körét, viselkedését és aszerint módosít a prioritásain. Sosem fárad el, mindíg éber és mindíg segítőkész. 
Később persze előjöttek a kisebb-nagyobb hibái is. 
Például hajlamos túlbuzgónak lenni. 
Tegyük fel, hogy a hálón éppen a legfrissebb "top-hot" játékokat keresed. Ismersz már pár board-ot, bejáratos vagy privát helyekre is, de azokon még éppen nincs fent a cumó. Sebaj, előkapod az egyik kulcsra zárt fiókból valamelyik crawler-t és bepötyögöd neki az információkat, majd Mina kezébe nyomod, hogy szűkítse a kört. Ő persze a kulcsszavak mindegyikére rákeres és kapsz egymillió találatot. Csak hosszas unszolás és megfelelő szintaktika használatával lehet csak rávenni, hogy az elképzeléseid szerint működjön. 
Aztán ott van az az idegesítő szokása, hogy gépelés közben figyeli, amit írsz és szókezdetekre azonnal ezerféle variációt kezd sorolni, persze sohasem a neked megfelelőt. Csak egy szempillantás és máris kijavítja, amit írtál, aztán szentségelve törölhetsz vissza. Szerencsére ezt a nyűgjét már észrevették és az egyik gyógyszeres kezelés során javították. 

Apropó, kezelések. Egyszer kaptam egy havertól egy spéci koktélt, injekciós kivitelben. Állítólag egy kiszivárgott belső vegyület meghekkelt módosítása volt, amely különféle rejtett funkciókat csalt volna elő belőle. Mikor egy könyvkeresés ürügyén magamhoz csaltam és a nyakába döftem a fecskendőt, azonnal félreugrott és közölte, hogy ne akarjam M-Ebola4/W31-el megfertőzni. A mikroszkópos vírusvizsgálat a csak majd' egy héttel később érkező szűrők alkalmazása után mutatta ki, hogy a koktél tényleg fertőzött volt. Mina ázsiója nőtt egy kicsit a szememben, de ettől még ugyanolyan kis undok gömböc maradt, mint volt. 
De a legjobb mégis az volt, mikor egy hosszú éjszaka után, a hajnali órákban elmentettem egy fontos dokumentumot és a kezébe nyomtam azzal, hogy kiemelt prioritású, rakja valahová a közelbe. Mina elvitte, én távoztam és másnap, mikor visszatértem, kértem őt, hogy hozza elő. Nem tudta miről van szó. Megadtam neki a pontos nevet. Kis rohangálás után közölte, hogy nem ismer semmi ilyen papirost. Magamon kívül voltam. Az aznapi vizsgáimhoz szükséges létfontosságú puskák tűntek el! Kértem, könyörögtem, átkozódtam, semmi. Aztán eszembe jutott, hogy Mina egy helyen sohasem szokott keresni. Igen, a papírkosárban volt, legfelül, összegyűrve. Még szerencse, hogy aznap nem végzett még takarítást. 

A probléma ott merült fel újra, mikor elővettem egy tollat és próbáltam kijavítani pár apróbb hibát. A tollam nem írt mindenütt a papírra, mire Mina közölte, hogy a dokumentum sérült és az írási próbálkozással el is rontottam, végleg, majd kikapta a kezemből, gombóccá gyúrta és egy falásra lenyelte. Na, ekkor telt be a pohár és elővettem egy szikét. Mina nem is gyanakodott, mikor vad vigyorral megközelítettem, a hátam mögé rejtve az éles eszközt, de azonnal lefagyott, mikor egy vad üvöltéssel lesújtottam rá. Egyszerűen nem működött semmim. Próbáltam fogni, tapintani, de semmi sem reagált. Az asztalról egy fecnit sem tudtam felvenni. Az egér meg se moccant, mintha ragasztóval öntötték volna ki. A billentyűk nem reagáltak, akárhogy vertem őket. Még a kedvenc vörös előlapos fiókomba sem tudtam belenyúlni, hogy kivegyem a háromgombos panicbutton készletemet. Nem maradt más megoldás, mint odasétálni a főkapcsolóhoz és áramtalanítani. Azalatt a néhány másodperc alatt a sötétben csak azon izgultam, hogy mikor visszakapcsolom az áramot, ne sérüljön meg semmi fontos. Valamint reméltem, hogy Minát végre kicsinálja ez a sokk. 

Nem volt ilyen szerencsém. Ahogy zümmögve újraindult minden, Mina újra megjelent. Közölte, hogy történt némi károsodás a szervezetében, de már megjavította magát és most már jól van, a jelentését az asztalomra rakta. Abból kiderült, hogy a "javítás" során további pár könyvet, dokumentumot és festményt törölnie kellett, mert fizikailag megvoltak ugyan, de nem tartozott hozzájuk tétel a nyílvántartásában, így szemétként kezelte őket, majd a kukát ürítette is a további problémák elkerülése végett... 

Hát ilyen ez a Mina, az Elektro-Gina, a digitális szövet a belső AI-vázon. 
Így jár az, aki warezolt MacroHard operációs rendszert használ, másolt kulccsal. 

Mert Minát nem lehet kikapcsolni...