Pampalini - Utójáték

- Örülök, hogy találkoztunk! - húzta fel a sliccét Szergej. 
A hidrogénnel kezelt hajú, izmos férfi elfordult az előtte térdeplő lánytól. Amaz felállt, megigazította összekócolt vörös haját, és zsebkendőt vett elő táskájából. 
- Kérem a húszezret, amit megbeszéltünk - törölte meg a száját. 
- Tessék - nyújtotta oda Szergej a pénzt. 
Festett műkörmű ujjak fonódtak a köteg pénzre, hogy átvegyék azt, de a férfi nem engedte el. A vörös hajú prosti szemöldöke egy pillanatra megrándult, és rosszat sejtve felnézett a kéz gazdájára. 
- Mi lenne, ha itt maradnál még egy óráig? - kérdezte szelíden a szőkített férfi. 
- Rendben, de akkor negyvenezret kérek. Előre. 
- Harminc, - kacsintott Szergej - és nem kell innod a vodkámból. 
- Harmincöt - sóhajtott szinte észrevétlenül a lány - és akkor nem kérek a londinertől homárt és vörös bort. 
- Áll az alku - vakarta meg a karján feszülő izomkötegek egyikét. - Most gyorsan lezuhanyozom. Addig ne nyúlj semmihez! 
Azzal megragadta pénztárcáját, és sietve a fürdőszobába ment, magára hagyva a vékony nőt a hotelszobában. 

A fiatal lány mozdulatlanul hallgatta a fürdőszobából kiszűrődő zajokat. Ruhák súrlódó hangjait, miként a szőke ukrán vetkőzik; kisebb csattanást, majd az azt követő gyors káromkodás, ahogy beüti magát valahova, és végül a zuhanyrózsa várva várt felszisszenő hangját, amint kilöki magából a vizet. 
A vízcsobogással egy időben a nő is mozgásba lendült. A szoba üvegasztalán található giccses dísztárgyak egyikéből alkalmi éket rakott a fürdőszoba ajtajára, majd egy apró tárgyat halászott elő sietve a táskájából. 
Egy mikrolemezt. 

Gyorsan visszaszaladt a hotelszoba nappalijába, és sietve kihúzta az ágy alatt eddig megbúvó bőröndöt. Ezüstös felszínén aprót csillantak az ablakon átszűrődő napfény sugarai, visszatükröződve a lány mélybarna szemeiben. 
Bosszúsan fújt egyet, és dühödt árnyék suhant át az arcán, mert a bőröndöt hiába is próbálta kinyitni: zárva volt. Egy, a táska oldalán lógó bilétára lett figyelmes hirtelen. A csúnya, macskakaparásszerű írást alig tudta elolvasni: Szergej Borgajov, Ukraine, Ternopil, 36857 Lenin str. 2. Fintorogva fordította meg a bilétát. Üres volt. Már éppen kelletlenül visszatolta volna a táskát az ágy alá, mikor egy pillanatra megállt a keze. A biléta másik oldala nem volt üres. Három számjegy árválkodott rajta halványan: 697. 
Ostoba barom - gondolta. 

Hat-kilenc-hét, állította át gyorsan a bőrönd számkombinációját. Halk kattanás tudatta vele: a zár megadta magát. A lány diadalittasan elmosolyodott, ahogy a táska feltárta titkait. A színes ingekre, a becsomagolt szendvicsre és a Taurus gyártmányú revolverre csak egy futó pillantást vetett, aztán odébb lökte. Amit keresett, sokkal kisebb volt ezeknél. Megkönnyebbülten lélegzett fel, ahogy ujjai egy műanyag, átlátszó tokra fonódtak. 
Annyira belemerült a keresésbe, hogy már csak a parketta reccsenésére kapta fel a fejét. A nagy erejű ütés elől azonban már nem tudott elhajolni. 
- TE…- hallotta közvetlen közelről, és egy pillanatra elsötétült körülötte a hálószoba. Megpördült, de akkor kapta a következőt. Felrepedt szájjal bukott hátra, és az utolsó, amit még látott egy aprócska felirat volt a bőrönd oldalán: Samsonite. 

Sajgó fejjel tért magához. Óvatosan kinyitotta sötét szemeit. A bal szemhéja mintha ólomból lett volna. Bedagadt - húzta el a száját. Nem kellett volna. Ahogy felrepedt szája megmozdult, újult erővel tört rá a fájdalom. Gyorsan odakapta a kezét, illetve csak odakapta volna. Nem bírta megmozdítani. Félszegen nézett körbe. Már amennyire a kötelektől tudott mozogni. 
Szergej alapos munkát végzett. 

Mindkét kezét az ágy rácsához kötözte. Megborzongott, ahogy végignézett magán. A ruhái sem voltak rajta. Meztelenül hevert kikötve. Csak tépett harisnyáinak foszlányi lógtak rajta magukra hagyatva. Pillantása végigsiklott apró mellein, ápolt lábain, és végül a köldökénél állapodott meg. A hasán lévő foltokból ítélve az ukrán nem csak megkötözte. Öklendezve csukta be a szemét, hogy ne kelljen látnia, és szembesülnie a ténnyel. 
- Nocsak! Felébredtünk, galambom? 
Ösztönösen fordította jobbra a fejét, a mellette ülő, kárörvendően mosolygó férfi felé. Nyál gyűlt össze a szájában, de végül mégsem köpött. Túlságosan fájtak hozzá az ajkai. 
- Azt hiszem lesz miről csicseregned - mutatta fel a mikrolemezt a szőkített férfi. - Kinek dolgozol? 
- Fenfinek - nyögte kiszáradt szájjal a lány. 

Az ukrán fintorgott egyet, majd az éjjeliszekrény vázájából kihajította a több napos, vágott virágokat, és a váza tartalmának maradékával nyakon öntötte foglyát. A lány megkönnyebbülten fellélegzett, ahogy a víz az arcához ért, majd undorodva rázkódott meg, a kiürült vázát meglátva. 
- Na? Most már jobb, ugye? - röhögött fel. 
- Menj a pokolba, te gusztustalan féreg! - sziszegte dühösen. 
- Ugyan, kár hízelegned. Ezt a szobát úgysem hagyod el élve, kicsi csibém! 
- A Dunából fogják kihorgászni puffadt testedet… 
A szót egy villámgyors pofon fojtotta belé. Az apró vércsík kényelmes tempóban indult el, a lány immáron ki tudja hanyadszorra felrepedő szájának szegletéből, és meg sem állt hófehér nyakáig. 
- Ti nők soha nem tudjátok, mikor kell abbahagyni! - förmedt rá, most már ingerülten. - Még egyszer megkérdem: kinek dolgozol? 
- Nem juthat ukrán kézbe az eredeti lemez tartalma. 
- Látom, nem vesztegetted az időt pénzszámolással, míg fürdeni voltam. 
- Ha másfél órán belül nem telefonálok vissza… 
- Tudom, tudom - szakította félbe. - Jönnek a jófiúk és megmentenek. Több mint két és fél óráig eszméletlen voltál. Nos, hol vannak? - röhögött harsányan. Egyébként nem is olyan régen csipogott a telefonod. Sms-ed jött. Akarod tudni mi állt benne? 

A lány táskájából kivette az apró mobilt, majd rövid pötyögés után kéjesen elmosolyodott, elővillantva sárga metszőfogait. 
- Azt írja: - meredt a lányra, aki szemmel láthatóan izgatottan figyelte őt - A gall különítmény megérkezett, a szőke szarka keresése holnapig felfüggesztve. Ha nem haragszol, küldtem a nevedben egy választ, hogy minden rendben - nevetett ismét. 
- Szemét - suttogta elkeseredetten, miközben amennyire csak tudta összehúzta magát. Szerencséjére a lábai nem voltak megkötözve. 
- Csak nem fázol? Ne aggódj, mindjárt végzünk. Gyorsan válaszolsz nekem pár kérdésre, és nem fogsz többé fázni. Ki küldött? 
- Inkább fáznék még egy kicsit… 

Szergej szeme alatt aprót rándult egy izom, majd szótlanul odasétált a rádióhoz, és nagyot tekert a hangerőn. Zsebéből lassú, színpadias mozdulattal egy pillangó kést vett elő, és leült a megkötözött nő mellé, miközben a felharsanó rádió hangjai betöltötte a szobát. 
… szolgálatában a Gorsium rádió. A következő 20 percben könnyűzenei… - harsogta. 
- Mostantól kiabálhatsz, amennyit csak akarsz, úgyse hallja meg senki - túrt bele szőke hajába a férfi. - Utoljára kérdezem: ki bízott meg? - tette kése hegyét a lány csillogó szeme alá. 
- Kérem.. ne! - könyörgött. - Az NBH Külügyi Különleges Osztályán dolgozom - hadarta. 
- Honnan tudtok rólam, és arról hogy itt vagyok? 
- A franciák értesítettek minket, hogy egy tőlük lopott titkos dokumentációkat szállító ukrán áthalad az országunkon. - remegte, miközben káromkodások elegye töltötte be a szobát egy pillanatra. 
- És honnan szereztetek ilyen spéci lemezt?- mutatta fel a lánynál talált mikrolemezt. Ilyet nem kapni a sarki fűszeresnél. 
- Megkértek minket, - folytatta kiszáradt torokkal - hogy ha megtalálunk, ne állítsunk meg, hanem csak cseréljük ki a lemezt egy másikra. Mármint, ha tudjuk. Ezért küldtek nekünk pár darab használhatatlan lemezt is. 
- Szóval a csigazabálók a nyomomban vannak. Ők a gall különítmény, amiről az Sms is írt, ugye? Hmmm - tűnődött el - azt hiszem több időnk már nincs, hogy bájcsevegjünk. 
Lassan végighordozta tekintetét a lány meztelen testén. 
- Bár, ha jobban meggondolom, egy kis időt még tudok rád áldozni. - nevetett nagyot, majd ismét a fürdő felé vette az irányt. - El ne menj innen, míg vissza nem jövök! 

A vörös hajú szépség egyedül maradt gondolataival. 
Meg fogok halni, ha nem szabadulok ki valahogy. Én ökör, legalább szóltam volna a többieknek, hogy hol vagyok. Miért kell mindig a saját fejem után mennem? Még szerencse, hogy ez a vadbarom ennyire tisztaságmániás, így még van egy kis időm. 

Rángatni kezdte a kezét, hogy a kötés erősségét tesztelje. Az izomember nem nagyon érthetett a csomókhoz, mert rövid idő múlva mindkét kezén lazulni kezdett a kötés. Újult erővel támadt fel benne a remény és az élni akarás. Már majdnem kiszabadult, mikor a fürdőszoba ajtaja kinyílt. 
- Megjöttem, babám! - szólt nyájasan. Csaknem meztelen volt ő is; egy fehér törölközőn kívül, - mely a dereka köré volt tekerve - semmi nem volt rajta. 
Kéjesen végigmérte még egyszer a fiatal szépséget, s elégedetten sóhajtott egyet. 
- Tudod, a végén még sajnálni fogom, hogy itt kell hagyjalak. 

Csak egyetlen esélyem van - gondolta. A törölköző domborulatai kétséget sem hagytak afelől, hogy Szergejnek mi is a szándéka vele. Óvatosan felhúzta térdeit, terpeszbe rakva a lábát. Az ukrán ösztönösen felmordult, ahogy láthatóvá vált combjának hajléka. 
Négykézláb mászott felé az ágyon, kiélvezve minden egyes pillanatot. 
Most - mint rugókat, úgy rúgta el egymás után először az egyik, majd a másik lábát is. Szergej fájdalmasan felkiáltott, ahogy a lány egyik lába a fejét érte. Egy pillanattal később pedig már vonyított, mikor a második rúgás is célba talált. Az ágyékán. 

Összegörnyedve gurult le az ágyról, folyamatosan jajgatva. Mire valamennyire fel tudott állni, a lány már nem volt az ágyon. Csak vörös hajszálak, apró vércseppek tanúskodtak arról, hogy az előbb még valaki feküdt ott. Még mindig kicsit görnyedten, lassan jobbra fordította a fejét. Mellette korábbi foglya, a fiatal lány állt. Kezében fémesen csillogott valami. 
- Kapd be, büdös k...! - nyögte, ahogy meglátta a Taurust. 
- Már megtörtént. Most te jössz! - mondta, miközben a fegyver csövét Szergej szájába dugta. - És ne felejtsd el megnyalni a végét! 
Kidurrant lufi módjára robbantak szét a különböző csont-, és velődarabok; gusztustalan mintákat festve a falra és a szőnyegre. 

Hanyagul odaejtette a füstölgő revolvert az élettelen torzó mellé, majd sietve összeszedte szétdobott ruháit. Kapkodva rángatta fel magára az épen maradtakat. Egy pillanatra torpant csak meg, akkor is a rádió miatt: 
… a Lánchíd budai oldalán lévő két oroszlánszobor szájába ismeretlenek vasárnap délelőtt. A Clark Ádám téri műemlék szobrok szájához habkőből készített, mintegy 40 centiméteres csontokat illesztettek, amelyeket a kivonuló tűzoltók ... 
- Manapság mindenkinek betömik a száját valamivel - gondolta mosolyogva, miközben magához véve az eredeti mikrolemezt, kilépett a hotelszoba ajtaján.