Péter Zsolt - A csónak

Volt egyszer, nagyon régen, egy kis falu valamelyik tengerparton, valahol a nagyvilágban. Lakói becsületes, szorgos emberek voltak, akik halászatból és szövés-fonásból tengették életüket. Egyszerűen éltek és az élet is egyszerűen bánt velük. 

Egy nap azután egy angyal jelent meg a faluban. Mindenki köré sereglett a faluból, az angyal pedig megvárta a tengeren lévők visszatértét is, hogy mindenki hallhassa, amit mond. Az Égnek tetszik, ahogy élitek életeteket, mondta az angyal, s megbízott engem, hogy közöljem veletek, kaptok egy lehetőséget a csodára. Holnap hajnalra egy csónak fog állni a dűnék között. Ez a csónak azonban nem közönséges lesz, hanem hatalommal bíró, varázslatos jármű. Nem tudjátok onnan elmozdítani majd, mint ahogy kárt sem tudtok benne okozni. A csónak azonban vár egyvalakire. Valakire, közületek. Ha ő beszáll a csónakba, az magától megindul majd, belesiklik a tengerbe, s elviszi a benne lévőt az Égbe. De utána visszatér, s elhozza nektek milliószorosan, amivel útjára bocsátottátok a csónakban lévőt. 

Másnap hajnalban valóban egy csónak állt a dűnék között. A falusiak mind köré sereglettek, s próbálgatták, de tényleg nem tudták megmozdítani. Még fejszékkel is megcsapkodták, tényleg igazat mondott-e az angyal, de semmiféle, még a legapróbb sérülést sem tudták okozni benne. Rendkívül megörültek a falusiak, hogy ilyen csoda esett meg velük. Ezután telepakolták a csónakot ékszerekkel, drágakövekkel, mindenféle értéktárggyal és még élelmiszert is raktak bele, hogy ha majd elindul, ezeknek milliószorosával térjen vissza. Majd sorban mindenki beleült a csónakba, hátha ő a kiválasztott, de az csak nem akart mozdulni. Még a pap is bemászott, de hiába. Szomorúak lettek a falusiak, hogy nem lesz csoda, majd lassan hazamentek, mind. Telt-múlt az idő, de nem akadt senki, akinek megindult volna a csónak, s az évek múlásával már csak legyintett mindenki, meglátva a dűnék között. 

Egyedül a falu bolondja nem adta fel. Őt addig soha nem engedték a csónakba beszállni, nehogy ő legyen esetleg a kiválasztott, s a csónak milliószoros bolondsággal térjen vissza. Az évek múlásával azonban a bolond felügyelete is lanyhult. Ő ezt ki is használta, s egy óvatlan pillanatban elszökött, majd beugrott a csónakba. És akkor megtörtént a csoda. A csónak elkezdett ragyogni, majd szép lassan csúszni kezdett, be a tengerbe. 

Támadt is nagy jajveszékelés ekkor a faluban, hogy a bolond a mennybe megy, s a csónak milliószoros bolondsággal tér majd vissza. Próbálták kirángatni a bolondot, de a ragyogás olyan erős volt, hogy nem tudtak elég közel férkőzni hozzá. Majd lasszóval próbálkoztak, de a hurkok és kötelek a csónak közelében mind hamuvá váltak. A falu vezetője ekkor bement a házába és leakasztotta a falról a bálnavadászatra használt egyik szigonyát. Odakiáltott a bolondnak, hogy szálljon ki, mert nem akarja bántani, de kénytelen lesz. A bolond azonban csak nevetett és kiabált, hogy a mennybe megy. Azután már nem kiabált többet… A csónak pedig a halott bolonddal besiklott a tengerbe, s lassan eltűnt a távolban. 
Harmadnapra tért vissza a csónak; valaki azonban ült benne. Először azt hitték, a bolond. De azután arcukra fagyott a vigyor a csónakos fekete, csuklyás köpenye és kaszája láttán… 

És Te, szeretsz csónakázni?