P. G. Thomas - Hátrányos helyzet

A radioaktiv sugárzás jelentett igazi problémát. Ezért zárta be szorosan az
ablakredönyöket. Igy történt,hogy reggelente nem a napvilág hozott megköny-
nyebbülést  az álmait kisértö, zürzavaros rémségek után, hanem a kopogás az
ajtón.
 Ilyenkor felkelt, szemét állandóan  az Ellenörre szegezve, amely  ott állt
magasan,  baljósan,  mozdulatlanul, figyelte  minden  moccanását.  Felvette
egyenruháját alsó védöruháira - farmernadrágjára és Mr. Spock ingére. Aztán
felvette lézerpisztolyát, és kiment a szobából.
 Elövigyázatosan haladt le a kanyargós lépcsön,elöször a bal lábával lépve,
aztán a jobbal, úgy  hogy mindkét lába  ugyanazokon  a lépcsöfokokon pihent
meg, mielött bal lábával lejjebb ereszkedett. Mindegyik lépcsöfokra elöször
a bal láb.
 Már az Étkezési Körletben voltak általában, mire leért. Ettek, ittak, ösz-
szefüggéstelenül fecsegtek.  Néha kiabálni is szoktak, elélöktek egy tányér
undoritó ételt,és újból rákiáltottak. Keze ilyenkor megfeszült a lézerpisz-
tolyon, - már sokszor provokálták, de még sohasem kellett használnia.Végül,
hallgatásától megzavarodva,  vállat vontak,  átnyújtották italát, és  békén
hagyták.
 Ital, egyszerü, hamisitatlan,  létfenntartó ital.  Az italával  nem tudtak
babrálni: amig megtagadja az evést, nem érheti baj. Csendben ivott, ivótar-
tályát megint elörelökte, s mihelyt megtelt kiitta.
 Ezen a reggelen, mint a többi reggelen, étkezését még több lárma, még több
üvöltözés szakitotta félbe.  Eröszakkal ráadták külsö védöruháját, és kita-
szitották a szennyezett levegöbe. óvta magát a sugárzástól,amennyire tudta,
és felkapaszkodott egy Külsö Tranzit Jármüre, amely a Központba igyekezett.
 Még megvolt a pisztolya.  Mosolyogva üdvözölte barátját, J.-t, aki fegyve-
rét a környezö mezök, a furcsa facsoportok felé irányitotta,  vigyázva min-
den  gyanús veszélyforrásra.  Az Idegenek gyilkoltak, és  már el is tüntek:
nem volt irgalom.
 Mivel a KTJ olyan sebességgel haladt, amelyet mindketten túl lassúnak tar-
tottak az ilyen veszélyes vidéken, J. is, ö maga is kilötte halálos sugara-
it az esetleges veszélyzónákra.  Nem kockáztathattak semmit.  A KTJ-n senki
sem beszélgetett. Az interkom hangszórójából hallottak kiáltásokat,sikolyo-
kat, a Központi Ćllomás üzeneteit, de senki sem beszélt.
 A Központban a Többiek egy tagja várta már öket. Ismét kint a lassú, halá-
los, ellenséges sugárzásban, aztán át  a Fogadó Körleten, le a védöruhával,
aztán már ott is voltak a Központban.
 Sorba álltak, elénekelték a Dalt, meghallgatták a Nap Elsö Üzenetét, aztán
mentek a dolgukra. Elkészitette Mérgezett Növényét,s most a Robotokhoz ment
dolgozni, mindent igyekezett beleadni a munkába, de a Többiek egy tagja ál-
landóan közbelépett.  Ez megnehezitette a dolgát.  De ez itt az ö területük
volt  -  nem használhatta lézerpisztolyát, és  el kellett viselnie  állandó
közbeavatkozásukat;  látnia kellett, hogyan  teszik tönkre gondos munkáját,
hogyan veszik semmibe terveit.
 De legalább  a Központban  nem volt méreg az ételben.  Délben  a bennlakók
odacsoszogtak, odavonszolták magukat az asztalhoz, és ettek, szemmel látha-
tólag minden ártalmas hatás nélkül. Ö is ki tudta egésziteni folyadékdiétá-
ját szennyezetlen étellel. Már megtanulta, hogy apró elönyökért is hálásnak
kell lennie.
 Aznap délután  ö volt örségben, elöször  a külsö vonalakon, késöbb az Eröd
viszonylagos biztonságában állt ört. A sugárfertözés aggodalmától eltekint-
ve itt legalább úgy érezte, valami hasznosat csinál, szemével az Idegeneket
keresve, örizte társait a mindig ólálkodó haláltól.
 Este ismét felvonultak, elénekelték a Dalt, meghallgatták a Második Üzene-
tet, felvették védöruhájukat, és újból felszálltak a KTJ-re. Esö szitált,és
gyorsan alkonyodott - örült, hogy már a KTJ-n ül, még  annak is örült, hogy
a Többiek között lehetett. Az Étkezési Körlet éppen olyan volt, mint amikor
elment - ugyanaz a jelenet visszajátszva.  Kiabáltak, felé lökték az ételt,
aztán elcsüggedtek, és hagyták, hadd igya ki italát békességben.
 Ma fáradtnak érezte magát, nagyon fáradtnak. Felvánszorgott a lépcsön.
 Az Ellenör még mindig ott állt csendesen és fenyegetöen  a szoba sarkában.
Túl fáradt volt ahhoz is, hogy ügyet vessen rá.  Levetközött, szépen össze-
hajtotta és letette ruháit a lézerpisztoly mellé, és bebújt az ágyba. A su-
gárzás légmentesen ki volt zárva, az Idegeneknek nem voltak olyan fegyvere-
ik, amelyek  áttörhették volna a védöfalakat, minden veszélytöl távol - sem
méreg,  sem szennyezés, sem lézersugár nem fenyegette.  Mégsem volt béke  a
szivében.  Lassan jött az álom, és  amikor elaludt végre,  a nap gyötrelmes
kaleidoszkópja még mindig agyában forgott.
 S miközben elaludt,  a Többiek bejöttek a szobájába, óvatosan nyitották ki
az ajtót, és nézték, amint aludt.
 - Már alszik, mint a bunda - mondta az egyik.
 - Mélyen alszik, hála istennek - mondta a másik.
 - Fáradtnak látszott ma.
 - Bizony fáradtnak, és zavartnak.
 - Szegény kis kölyök. Szeretném tudni, min töri a fejét folyton.