Mihail Puhov - Rakétastoppal
Jurij Voroncov berepülő űrpilótát a tízszeres túlterhelés továbbra is belepréselte a kőkeménnyé merevedett karosszékbe, az égbolt hideg és fekete maradt előtte, megfosztva a csillagoktól, amelyeknek halovány fénye elveszett a parányinak tűnő, sugaraival az irányító képernyőbe dermedt Napban, igen, a Nap így lebegett ott, mozdulatlanul, változatlan messzeségben, s ha mindem úgy ment volna, ahogy elbírták, az űrhajó jelenlegi sebességével már régen belecsapódik, vagy elsuhan mellette, elcsúszva a kromoszféra szegélyén, s már a Naprendszer túloldali határán lett volna. Nem, már a rendszert is elhagyva, a hideg és üres térben haladna, a csillagossá vált égbolt felé irányozva röptét, s a Nap a háta mögött már közönséges csillag lenne.
A Nap azonban nem közeledett. Annak ellenére, hogy Jurij Voroncov hihetetlen gyorsasággal vezette az űrhajót, a távolság közte és a Nap között változatlan maradt, mintha a Nap is felszerelkezett volna foton-hajtóművel, s együtt szökött volna el bolygóival, ugyanazt a programot követve, mint Voroncov űrhajója. Nemcsak a Nap, nemcsak a Naprendszer, de a csillagok, még a legközelebbiek is a helyükön maradtak; ez pedig annyit jelentett, hogy az egész világmindenség tízszeres gyorsulással távolodik Jurij Voroncovtól, belezuhan valami téren kívüli lyukba. S ő képtelen volt utolérni, nem fokozhatta az amúgy is maximális gyorsulást, mivel létezett egy határ, melyet veszélyes volt átlépni.
Pedig nem így kezdődött, minden úgy indult, ahogy meghatározták, s amikor Jurij Voroncov berepülő űrpilóta kilépett a külső meteorövezetből, s hazafelé fordította rakétáját, nem várt semmiféle meglepetést, hiszen a repülés befejezéséhez közeledett - a programot maradéktalanul teljesítette.
Minden beigazolódott - az összes előzetes elméleti és gyakorlati eredmény. A kísérletek bebizonyították, hogy az új csillagűrhajó irányító- és életfenntartó rendszere kifogástalan, energetikai tartalékai kimeríthetetlenek, a meteorit-védőrendszer biztosítja a fénynél gyorsabb, veszélytelen repülést még az olyan nehéz körzetekben is, mint az aszteroidok övezete vagy a külső üstököszóna, hogy a vonóerő könnyen szabályozható, a hajtóművek gyorsan elérik az üzemi teljesítményt, az egész rendszernek nagy jövője van, s az űrhajó már jelenlegi formájában is alkalmas csillagexpedícióra.
Sajnos, erről egyelőre csupán egy ember tudott - a berepülő pilóta, Jurij Voroncov. Miután elhagyta a külső üstököszónát, arra számított, hamarosan a Földre juttatja a fedélzeti ellenőrző műszerek mágneses szalagjaira rögzített információt, hadd örüljenek az űrhajó tervezői alkotásuknak.
Különben ő maga is szívesen pihent volna a Földön, távol az égi térségektől, mert nem is olyan nagy gyönyörűség a fénynél sebesebben száguldozni a Naprendszer határán, ahol semmi különös nem történhet. Változás nélkül a legjelentéktelenebb manőverig minden szigorúan a program szerint történik, s ha mégis bekövetkezik valami váratlan dolog, akkor ez mindig RENDKÍVÜLI ESEMÉNY.
És lám, itt a nem várt esemény - most, amikor néhány óra maradt hátra a hajráig; a cél egyszer csak távolodni kezd. Akaratod ellenére egy vad fogócska részese leszel, s a történtekből csupán annyit értesz, hogy mindez teljesen megmagyarázhatatlan.
Magyarázatot nem találsz, bármennyire is töröd a fejed, s nem keresheted az okát a televíziós rendszer meghibásodásában, mert olyasmi, hogy az elromlott tévékészülék azt kezdi közvetíteni, ami nincs, és sohasem volt, még kevésbé valószínű, mint az, hogy a világmindenség váratlanul a pokol fenekére süllyed.
Csupán a gondolatod marad, hogy mindez egyszerű hallucináció.
- Most már kikapcsolhatja a hajtóművet - szólalt meg egy hang Jurij Voroncov háta mögül. - A hajtóműre nem lesz többé szüksége. Megtette a magáét.
Lám, így igazolódnak a feltételezések. Csupán sajnálhatjuk az orvosokat, akik nem elég gondosan vizsgálták ki Jurij Voroncovot a felelősségteljes út előtt.
- Ezt nem tehetem - szólalt meg nyugodtan Jurij Voroncov. - A Nap még jobban eltávolodik, s akkor már végképp nem érem utol.
- Nem - tiltakozott a hang -, sehová nem távolodik el.
A hang kétségkívül létezett, valahonnan a pilótaszék támlája mögül jött elő. Jurij Voroncov azonban nem pillantott hátra. Ránehezedett a tízszeres gyorsulás túlsúlya, s még a nyelvét is nehezen tudta forgatni. Azonkívül Jurij Voroncovot a biztonsági övek bonyolult rendszere kötötte gúzsba, melyek kioldásához még a súlytalanság állapotában is legalább egy órára volt szükség. De ha ez nincs is, hátrafordulnia akkor sem lett volna érdemes. Nem volt üres hely a pilótaszék mögött. Az ülés háttámlája egybefolyt, s tömör tömböt képzett a kabin hátsó falával.
- Kérem, ne izguljon - folytatta a hang. - Semmin ne csodálkozzék, s ne szövögessen meggondolatlan feltételezéseket. Ez megvédi a súlyos lelki megrázkódtatástól.
A hangot jól beszabályozták, udvarias és korrekt volt. Valaha Jurij Voroncov többször is hallott efféle hangokat; nem maradt más hátra, mint hogy emlékezzék, hol hallotta őket. Minden összezavarodott előtte, s elöntötte a keserű sértődöttség.
Jurij Voroncovot egészen egyszerűen becsapták. Sehová nem repült, semmiféle csillagűrhajót nem próbált ki, s nem bújócskázott a Nappal. Ehelyett néhány hónapig ült egy közönséges manipulátorban egy közönséges űrállomáson, s az egész repülőút hamisítvány volt, manipuláció, becsapás. Pusztán valakinek kedve kerekedett kutatni a váratlan esemény hatásának tényezőjét az emberi pszichikumra. Valakinek szüksége volt rá. Ennek a bizonyos, jól beszabályozott hangú illetőnek. A kísérlet véget ért, az illető az anyagát összegyűjtötte. Igaz, Jurij Voroncov berepülő pilótának ettől egy csöppet sem lett könnyebb.
Vitathatatlan, hogy szükség van ilyen kísérletekre. Azonban miért kellett fél évre elszakítani munkájától a Föld egyik legjobb berepülő pilótáját? Valóban csupán azért, hogy megvizsgálják a váratlan esemény hatását nem általában az emberi pszichikumra, hanem egy bizonyos valaki, Jurij Voroncov berepülő pilóta pszichikumára? Nagyszerű, de végül is mit igazoltak kísérletük eredményével? Csupán annyit, hogy Jurij Voroncov berepülő pilóta kész bármilyen váratlan eseményre. Ez azonban eddig is mindenki előtt világos volt.
Igaz, nem is olyan rég, talán nem éppen Jurij Voroncov, a híres berepülő pilóta panaszkodott az orvosokra, hogy nem elég gondosan vizsgálták ki a start előtt? Vagyis miért ítélsz el másokat, ha te magad vagy bűnös mindenben? A hajtóművet pedig valóban érdemes kikapcsolni. Bár ugyan miféle hajtómű ez? - bizonyára egy gyakorlócentrifuga áttétele.
Jurij Voroncov megnyomott egy gombot, s a túlterhelés enyhülni kezdett. Az engedelmes jelzés végigfutott a vezetékeken a szerencsétlen centrifuga engedelmes reléjéhez, s az kikapcsolt, működésbe léptek a mágneses fékek, s a forgás lelassult, itt pedig, a gyakorlókabinban, ezt úgy érzékelte, mintha a nyomás csökkenne. S teljesen eltűnne.
- Nemsokára át kell szállnom - szólalt meg a hang a háta mögött -, s el kell hogy váljak magától.
- Nagyon fogok örülni - mondta Jurij Voroncov.
- Megértem lelkiállapotát. Éppen ezért csak azután hagyom magára, ha már mindent megmagyaráztam.
- Miért?
- Kötelességemnek tartom ezt.
- Ne törje magát! - jelentette ki Jurij Voroncov. - Így is minden világos.
- Legalább azt el kell magyaráznom, hogyan juthat innen ki.
- Ne törje magát - ismételte Jurij Voroncov. - Magamtól is meglelem a kijáratot.
- Hát akkor hogyan jut ki ebből a helyzetből?
- Ugyanúgy, ahogy ön - felelte Jurij Voroncov. - Az ajtón át.
Háta mögött nevetés csendült.
- Végre rájöttem - mondta az ismeretlen. - Rájöttem, hogy semmit nem ért, jóllehet az ellenkezőjét bizonygatja. Nézzen a képernyőkre.
Jurij Voroncov engedelmeskedett, s beszélgetésük során először pillantott a televíziós képernyőkre.
Megváltozott a kép. Hasonlított a korábbira, azonban egyes csillagok elmozdultak, s a csillagképek rajzolata is egy kissé más volt. A nagybetűs Nap nem látszott a képernyőn, helyette jobb felől egyszerre kettő - világoskék és fényes - ragyogott. Úgy látszik, ez az egyik közeli bolygórendszer égboltja volt.
- Kitűnő a technikája - jegyezte meg Jurij Voroncov. - Honnan ez a kép?
- A Szíriusz csillagrendszeré.
- Nos, az adás minősége nem rossz - értékelte Voroncov. - Csupán a színek egy kissé természetellenesek.
- Kevés az időm - hallatszott türelmetlenül a háta mögül -, azonban meg kell értetnem önnel, hogy a Szíriusz csillagrendszerben vagyunk, s ön az emberiség történetében először hajtott végre csillagközi űrutazást.
A legmeglepőbb az, hogy Jurij Voroncov ezt azonnal s feltétel nélkül elhitte. Nem kételkedhetett ezekben a szavakban, s minden ismét megváltozott körülötte, újból űrhajója kabinjában volt, együtt egy idegen, magasan fejlett civilizáció nem tudni, hogyan odakerült képviselőjével.
Most mondani kellene valamit, mert nem szabad elszalasztani egy ilyen alkalmat, azonban Jurij Voroncov fejében minden összekavarodott, s ezért azt a kérdést tette fel elsőként, amelyik éppen eszébe jutott:
- Átszállásról beszélt. Hová szándékozik átszállni?
- Egy utamba kerülő rakétára - válaszolta az idegen civilizáció képviselője.
- Hová?
- Mindent megmagyarázok, csak ne szakítson félbe! Most a Szíriusz csillagrendszerében vagyunk, negyed óra múlva azonban át kell ülnöm egy utunkba eső rakétára, amely elvisz a Procionig, ahol még egy átszállást hajthatok végre egy a Tejútrendszer középpontjába tartó hajóra. Negyedóra alatt el kell magyaráznom, hogyan lehet eljutni az önök rendszeréig.
Jurij Voroncov már néhányszor megelőzte az emberiséget. Az ő kezén ment keresztül a modern bolygóközi űrhajók nagy része, ő jutott túl elsőként a fénysebességen, elsőként ült a fotonrakéta irányítópultjához. Igaz, mindez az ő munkája volt. Most pedig ő az első ember, aki értelmes idegen lénnyel találkozott. E téren nem volt szakember, s aligha hasznosíthatott ebből bármit az emberek számára. Azonban nem volt joga elszalasztani az alkalmat.
- Látja azt a fényes csillagot a bal oldali képernyőn? Ez a maguk Napja. Elvileg egyenest arra is vehette volna az irányt, s repülhetett volna maximális teljesítménnyel, különösen ha siet. A nehézség itt abban van, hogy az útvonalon húzódik néhány meteoritmező, s ezeket ki kell kerülnie. Mindjárt elmagyarázom, hogyan csinálja.
- Hagyjuk a meteoritokat! - szólt közbe Jurij Voroncov. - Valahogy majd csak elboldogulok velük. Inkább azt mondja el, hogyan került a hajómra!
Háta mögött a magasan fejlett civilizáció képviselője elnevette magát.
- Ugyanúgy, ahogy ön - mondta. - Az ajtón keresztül.
- És hol van a saját űrhajója?
- Olyan nekem nincs.
- Akkor hogyan jutott el a Naprendszerig?
- Űrhajóstoppal.
- Nem értem, mit jelent ez! - értetlenkedett Jurij Voroncov.
- Annyit jelent, hogy egy expedíció útvonala közel húzódott rendszerükhöz, s ezzel az expedícióval érkeztem.
- Világos - mondta Jurij Voroncov. - Önt itt hagyták, hogy tanulmányozza a Naprendszert, az expedíció pedig továbbhaladt.
- Valahogy így.
- S azután mi történt az expedícióval?
- Miért gondolja, hogy történt vele valami?
- Hiszen nem tértek vissza önért!
- Na és!
- De ön az expedíció résztvevője volt. Nem hagyhatták itt a sors kényére-kedvére!
- Miből gondolja, hogy az expedíció résztvevője voltam? Egyszerűen elhoztak idáig. Mi közük hozzám?
- Rendben - hagyta rá Jurij Voroncov. - Akkor az, aki önt hozzánk küldte, miért nem jelölt ki önnek egy külön rakétát?
- Senki nem küldött engem.
- Akkor miért jött el hozzánk?
Az idegen civilizáció képviselője tétovázott a válasszal.
- Nagyon bonyolult kérdést tett fel. Hogy megértse, tudnia kell, milyen szerepet játszik a turizmus népem életében. Mi született vándorok vagyunk, akik nem élhetünk más bolygók szépsége nélkül. Önöknek, Föld-lakóknak, ugyancsak kedvükre van az utazgatás, nálunk ez a vágy azonban jóval erősebb. Önök általában beérik saját bolygójuk felületével, az űrturizmust önöknél nem űzik. Mi viszont nélküle nem tudunk meglenni, a környezetváltozás nélküli életnek számunkra nincs értelme. Konkrétan: önökhöz meglehetősen önkényesen kiválasztott útitervem vitt el. Azonban elégedett vagyok - az önök Naprendszerében annyi gyönyörű vidék van!… A Szaturnusz gyűrűje, a Plutó jeges pusztaságai, a Merkur fémfolyói… S maga a Föld is micsoda szép!
- Tehát így - nyögte ki Jurij Voroncov. Eddig egy kissé másképp képzelte el más magasan fejlett civilizációk értelmes tevékenységét. Egy pillanatra felrémlett előtte az alábbi kép; - sötét éjjel s egy lámpa, melyet körülzsonganak a visszatükröződő fényben csillogó, buta éjszakai pillangók. Minden akaraterejét összeszedve, elhessegette a látomást. Nem érdemes sűrűbbre keverni a színeket.
- Tehát így - ismételte. - Azért jött a Naprendszerbe, hogy gyönyörködjék a mi szép tájainkban? Azonban mindeddig nem értem: hogyan szándékozott visszatérni?
- Úgy érti, hogyan folytatom az utat?
- Legyen úgy.
- Rakétastoppal.
- Vagy úgy! - kiáltott fel Jurij Voroncov. A látomás ismét megjelent előtte. - Tehát az én rakétám is egy ilyen útba eső jármű az ön számára?
A magasan fejlett civilizáció képviselője zavarba jött.
- Szigorúan véve: nem. Értsen meg azonban, nem volt más választásom! A következő rakéta legjobb esetben néhány év múlva halad át ezen a szektoron, én viszont nem várhatok annyit. Belepusztulnék a helyváltoztatás hiányába.
- Vagy úgy! - ismételte Jurij Voroncov. - És hogyan tudott rávenni, hogy éppen errefelé repüljek?
- Ilyen célból van egy külön segítőeszközöm. Berendezés, mellyel hamis jeleket juttatok fedélzeti rendszerébe. Csak ne haragudjék rám! Egész idő alatt a Nap látszólagos képét kergette, valójában a Szíriusz felé repült. Ne értsen félre! Természetesen ez egy végső megoldás, azonban számomra nem volt más kiút.
- Világos - mondta Jurij Voroncov.
Úgy érezte, hogy becsapták, de most egészen más okból. Korábban egészen másképp képzelte el a találkozást egy másik civilizáció képviselőjével. "Éjszakai pillangók - gondolta -, ezek ők. Pillangók. Egynapos lepkék."
- S gyakran folyamodik az effajta végső megoldáshoz?
- Nem, rendszerint nincs rá szükség. Helyesen összeállított útvonal esetén alig kell várakoznom.
- Minden világos - állapította meg Jurij Voroncov. - Azonban mégis miért nincs saját csillagűrhajójuk?
- Tudja, minden civilizációnak megvan a maga útja. Mi nem a helyváltoztatás eszközeinek létrehozását szolgáló utat jártuk, hanem különböző segédmódszereket dolgoztunk ki. Képesek vagyunk láthatatlanná, súlytalanná válni, nincs szükségünk élelemre s levegőre, közvetlenül a csillagoktól kapjuk az energiát, vannak kiváló fordítógépeink, olyan készülékek, amilyet az adott esetben is használtam. Vegye még ehhez, hogy a világmindenségben nagyon sok bolygórendszer van, s majd mindegyiknek megvan a maga civilizációja, s majd mindegyik civilizáció előbb vagy utóbb feltalálja a csillagűrhajót. Kérdje meg hát, minek ezután nekünk rakéta? Véleményem szerint a rakéta szükségtelen luxus.
- S hogyan viselkednek önökkel a többiek? Azok, akiknek űrhajóin utazgatnak?
- Szerintem rendesen. Hiszen nem zavarjuk őket.
- Még akkor sem, ha beleavatkoznak a rakéta irányításába?
- No, ez ritkán fordul elő. Azután meg - mi is érdekeljük őket. Majd mindegyik civilizáció valami oknál fogva céljának tartja a kapcsolatfelvételt egy másik, értelmes civilizációval. Mi magunk szolgálunk ezzel a lehetőséggel, s a kapcsolatfenntartás velünk nem okoz semmiféle nehézséget. Azonkívül néha információval szolgálunk más bolygókról és a többi. Például ön az emberiség történelmében először hajtott végre csillagközi űrrepülést.
- A lényegi munka rovására - jegyezte meg Jurij Voroncov. - S kinek van ebből haszna?
- Ön téved! Végre kellett hajtaniuk a csillagűrhajó próbaútját. A csillagközi űrutazás reális viszonyai között tették ezt meg. Ez mindenkinek nyereség, s elsősorban az űrhajó megalkotóinak. És ön! Pillantson csak körül, milyen szép itt! Nézze csak, hogy játszadoznak a Szíriusz napjainak sugarai! Hiszen még nem is volt a negyedik bolygón.
- Talán nem először jár itt?
- Azért is sietek. Öt perc múlva indul egy rakéta a Procionra, az utána következő pedig csak néhány év múlva lesz. Nem ülhetek ennyi ideig egy ismerős naprendszerben.
- Akkor nem is tartóztatom - mondta Jurij Voroncov.
- Adhatok magának információt bármely naprendszerről. Még van néhány percem.
- Talán vigyem még egy darabon?
- Köszönöm, de nem szükséges. Egy perc múlva a Procionra tartó rakéta áthalad azon a ponton, ahol most tartózkodunk. Még egyszer ajánlom, hogy látogasson el a negyedik bolygóra. Csodás szépségű erdők vannak arrafelé! Isten önnel!
A kabinban csend lett.
"Lám, hát elrepül a Procionra! - gondolta Jurij Voroncov. - Rakétastoppal, a különböző segédeszközök teljes tárházával."
Most pedig be kell fogni az irányító képernyő középpontjába ezt a csodálatos szépségű csillagot, s a lehetséges értékig fel kell gyorsulni, mert sietnie kell, a meteoritmezőket pedig nem feltétlenül kell kikerülnie.
Hiszen Jurij Voroncovnak szintén vannak segédeszközei - egy kifogástalanul működő vezérlőpult és meteorvédelem, melyet a Naprendszer külső üstököszónájában próbált ki.
Földeák Iván fordítása