Leon Miller - A Worp-reakcióra vonatkozó hiteles adalékok
A gyermek Aldous Worpre vonatkozó legkorábbi, hitelesnek elfogadható adatok arra vallanak, hogy míg testi megjelenését tekintve teljesen normálisnak mutatkozott, a szomszédok, játszótársai és családjának tagjai reménytelenül hülyének tartották. Annyit magunk is megállapítottunk, hogy Aldous nyugodt gyermek volt, mozgásigénye szélsőségesen csökevényes. Senki sem hallotta, hogy mást is kiejtett volna, mint egyetlen, fülsértő egytagú szót, mely hangzását tekintve a "Hhiii!" kifejezéshez áll legközelebb, s ezt is csak akkor, ha étkezéshez szólitották, vagy - ritkábban - ha valamely külső inger hatása alatt megmagyarázhatatlan érdeklődés támadt benne valami  különös formájú kavics, bot vagy saját ujja iránt.
A gyermek azonban váratlanul levetkőzte szokásos tétlenségét. Röviddel azután, hogy elérte hatodik életévét - az időpont sajnos csak hozzávetöleges -, Aldous Worp sorozatos felfedezőutakra vállalkozott a városi szeméttelepen, amely Worpék ingatlanának háta mögött terült el.
Még alig néhány ilyen felfedezőutat tett meg, mikor egy délután nagy fogaskereket vonszolva tért vissza otthonába. Az emlitett fogaskereket hosszas töprengés után egy használaton kivül álló tyúkólba rejtette el.
Ezzel kezdetét vette azon tevékenysége, amely egyhuzamban majdnem  húsz esztendeig tartott. Az ifjú Worp azzal töltötte gyermekkorát, ifjúkorát, majd férfikorának tavaszát, hogy a legkülönbözöbb nagy és kicsiny fémtárgyak ezreit szállította át  a szeméttelepről a tyúkólba. Minthogy szellemi képességét az iskolai tanulmányok legelemibb formája is láthatólag messze meghaladta, szülei örömmel fogadták e tevékenységét, amelyben Aldous szakadatlan élvezetet és kielégülést lelt. Feltehető, hogy e tevékenység esztétikai velejáróit nem vették figyelembe.
Majd éppoly váratlanul, mint ahogy elkezdte, Aldous Worp fölhagyott ezzel az önként magára vállalt feladattal. Kis híján egy esztendeig - az elégtelen adatok következtében ez az idötartam-megjelölés is sajnálatosan hozzávetőleges - megmaradt a Worp-ingatlan határain belül. Ha épp nem foglalta le oly alapvető testi szükségletek kielégítése, mint az étkezés és alvás, lassan és látszólag tervszerűtlenül kerülgette az ócskavasrakást.
Egy reggel édesapja (amint ezt utólag közölte velünk) azt a megfigyelést tette, hogy Aldous Worp bizonyos meghatározott tárgyakat kiválaszt az ócskavashalomból, s azokat összeilleszti.
Ezzel kapcsolatban meg kell jegyeznem, hogy megítélésem szerint a Worp-reakcióról készitett semmiféle beszámoló nem tarthat igényt a teljességre, ha nem idézi  szó szerint Aldous Worp édesapja, Lambert Simnel Worp bizonyos megállapításait. A fent nevezett alkotmányra vonatkozólag idősb Worp az alábbi közlést tette: "Nekem az szúrt szemet, hogy ahány ilyen (...) vacakot előszedett,az mind pontosan belepászolt valami más ilyen (...) vacakba. Mindegy, hogy az a (...) ócska ágyrugó volt-e, vagy egy (...) habverő, ez a (...) kölyök valahogy összepászította egy másik ilyen (...) ócskasággal, és (...) hát nem ott maradt?"
Aldous Worp szerszámhasználatára vonatkozólag L. S. Worp így nyilatkozott:
"Egy frászt használt!"
L. S. Worp kérdésünkre - És hogy az istennyilába tudta úgy összeilleszteni a különbözö darabokat, hogy azok nem estek szét? (Dr. Palmer) - az előadottakhoz az alábbi, hosszabb kiegészitést fűzte hozzá válaszként: "Ez a sok (...) izé mind úgy állt a másikban, mint Katiban a (...) Nincs az az ember, érti, mester, nincs, aki szét tudta volna szedni."
Az alkotmány szemmel láthatólag kifogástalanul szilárd volt, hisz az ifjú Aldous gyakorta bemászott az ócskavas-labirintusba, hogy egy-egy újabb "alkatrészt" építsen bele, de ezzel a legcsekélyebb mértékben sem zavarta meg az egész egyensúlyát.
Nagy vonalakban ennyi az, amit a teljében kibontakozó kísérlet hátteréről megállapítani módunkban állt. Az "ellenőrzött" körülmények közt  végbemenő Worp-reakcióról a jelenlevő Herbert R. Armstrong hadmérnök őrnagy és dr. Philip H. Eustace Cross, az Atomenergia Bizottság munkatársa készített tudományos pontosságú jelentést, amelyet az alábbiakban ismertetünk.
Megfigyelésünk szerint Aldous Worp pontban 10 óra 46 perckor fölemelt egy rendkívül öreg és módfelett rozsdás fogaskereket... az első tárgyat, amelyet a szeméttelepről annak idején, nem egészen hatéves korában kimentett. Egy percnyi habozás után, kezében a fogaskerékkel, fölkapaszkodott az ócskavas építmény tetejére, ott megpihent, majd leereszkedett a mélyébe. Ott percekre eltűnt a képzett megfigyelők szeme elől (dr. Cross: 4 perc 59 másodperc; Armstrong őrgy.: 5 perc 02 másodperc). Ezután Aldous fölbukkant, lemászott, és elmerülten bámulta alkotását.
Idézzük Armstrong őrgy. és dr. Cross közös jelentését:
Miután percekig bámulta révülten a keze munkáját, Worp a szerelvény közvetlen közelébe lépett, ahol egy vasrúd, és a rúd végére ráerősítve, föltehetőleg egy vaságy lábrészéről származó sárgaréz golyó állt ki belőle. Aldous Worp a rudat könnyedén megrántotta. Ami ezután történt, az egyszerűen mesébe illő. Először susogó, vízesés morajához hasonlatos hangot hallottunk. E hang észrevehetően erősödött, majd mintegy tizenöt másodperc múltán észrevettük, hogy vöröses fény sugárzik a masinéria alól. Ezt  követőleg az egész ócskavas tákolmány mintegy három méter magasra fölemelkedett a levegőbe, és ott maradt mozdulatlanul. Az ifjú Aldous szemmel láthatólag vidáman körültáncolta, s eközben háromszor, kivehetően, azt mondta: - Hhiii! – Majd odalépett a jelenség oldalához, lehajolt, elforditott egy rozsdás kávédarálókart, mire a gépezet lassan a földre ereszkedett.
Ez természetesen nagy izgalmat keltett. Csapatostul jöttek a fegyveres erők, a sajtó, az Atomenergia Ügynökség, a különféle felsőfokú szakoktatási intézmények stb. képviselői. Aldous Worppel azonban nem voltak képesek kommunikációt létesíteni, mivelhogy a fiatalember nem tanult meg beszélni.
L. S. Worp, jóllehet bárdolatlan, de komoly és őszinte férfiú, és ég a vágytól, hogy hazája szolgálatára legyen; a vele folytatott beszélgetés fentebb idézett részletei azonban elárulják, hogy ő is mily kevéssé tudott rávilágítani a probléma lényegére. Nem jártak számba vehető eredménnyel azok az erőfeszítések sem, amelyek a szerkezet belsejének földeritésére irányultak; a legfigyelmesebb és legaprólékosabb elemzés is dr. Palmer azon munkahipotézisét látszott alátámasztani, miszerint: ez az egész izé itt nem más, mint egy nagy halom ócskavas. Megjegyzendő, hogy az ifjú Worp is láthatólag nehezményezte a kutatómunkát.
A készülék működtetésében azonban örömét lelte, s a "reakciót" többször is bemutatta nézőinek.
A Geiger-számlálóval, elektronikus mérőműszerekkel, Weisendonk-módszerrel, lakmuszfestéssel etc. végzett legkimerítőbb vizsgálatok sem árultak el semmit.
A sajtó erőteljes sürgetésének nem állt módunkban tovább ellenállni, s így a második nap délutánján a tévé is kivonult a helyszínre.
Aldous Worp egy darabig figyelte őket, majd találmányát leszállitotta a földre. Ezután elszánt tekintettel fölmászott a tetejére, leereszkedett a mélyébe, s kezében az ősrégi fogaskerékkel tért vissza. Ezt gondosan elhelyezte korábbi helyén a tyúkólban. Miután ezzel végzett, módszeresen, az összeszerelés forditott sorrendjében, nekilátott a készülék szétszerelésének, sorra valamennyi alkatrészét eltávolitotta, egyenként visszavitte a tyúkólba, s nagy gonddal visszatette az ócskavasrakáson elfoglalt korábbi helyére.
A Worp-reakciót előidéző készülék alkatelemei mostanra már szétszóródtak. Aldous Worp ugyanis, némán semmibe véve a tudomány és haderő képviselőinek szinte hisztérikus könyörgését, a készülék teljes szétszerelését és az alkatelemeknek a tyúkólat is elboritó fölhalmozását követőleg fáradságos feladatra vállalkozott: az alkatelemeket egyenként visszaállította eredeti helyükre, a városi szeméttelepre.
Aldous Worpöt érintetlenül hagyta édesapja, L. S. Worp ismételt dorgálása, nem adott választ a gyakorta elhangzó hivatalos kérdésekre, s jelenleg családi otthona hátsó udvarán egy ládán üldögél, s derűsen bámulja a városi szeméttelepet. Szeme olykor, nagy ritkán fölcsillan, s ilyenkor azt mondja nagyon halkan:
- Hhiii!