Jack C. Haldeman - Az ítélet napja
Jöttek.
Ennek a tudatával ébredtem, s éppen így tudtam azt is, hogy nem engem fognak választani. Az életemben jócskán akadt olyasmi, amiért szégyenkeznem kellett. De Laurát kiválaszthatják, ő az egyetlen igazán jó ember, akit ismerek. Óvatosan fölébresztettem.
- Különös álmom volt - simította ki álmosan az arcából a haját.
- Tudom - mondtam -, nekem is.
Azzal a páratlan pillantásával nézett rám. Tudtam, hogy érti.
- Engem sem fognak választani - mondta szomorkásan.
- Miért? Soha életedben nem bántottál senkit. Jó és kedves ember vagy.
- Nem vagyok elég jó - rázta a fejét. - Nekik nem.
Ez igaz volt, mindketten tudtuk. Azok tökéletességet kívántak, nem érték be kevesebbel.
Laura megborzongott, és én magamhoz szorítottam. A hálószoba sötét volt, és mi tudtuk a titkot, amit az egész világ tudott. Hallgattam az óra ketyegését. Nem volt mit mondanunk, így maradtunk egész délelőtt, nem mentünk dolgozni.
Aznap minden megállt. Nem volt háború, munka, játék: az a nap nem erre volt való. Az emberek szerte a világon a csillagokba és saját szívükbe tekintettek. Látták a sötétséget, a hibákat. A maga módján mind azon kesergett, hogy mivé lett az ember. Ezzé. Ez lett a sok reményből, a sok ígéretből. Nem lehetett mást tenni, mint várni. Jöttek.
Az álomnak milliárdnyi hangja volt, és szólt mindannyiunkhoz. Királyok és koldusok ugyanazt az üzenetet kapták. Amikor fölkelt a nap, mind tudtuk. A legjobbat akarták.
Így volt tisztességes, ezt senki sem vitatta. Azokat nem érdekelték a hatalmasok, a bölcsek, a gazdagok. A legjobbat akarták, amit csak a Föld nyújtani tudott. Kevesebbel nem érték be. Azon az éjszakán, amikor szóltak hozzánk, döntést is hoztak.
Nem a legjobb szónokot választották, aki szólhatna a Földért. Nem a legbölcsebb embert, aki védhetne ügyünket ezernyi bolygó közös tudata előtt. Azokat nem érdekelték a szavak meg a nagy tettek, azok gyöngédséget és együttérzést akartak, s én azon töprengtem, vajon hol fogják meglelni.
Tisztességesebb lehetőséget nem is adhattak volna a Földnek. Nem lesz csalás, hazugság, félreértés. Elviszik azt a kettőt - mert kettőt választottak -, hogy szóljanak a Földért. Mások nem követik őket, több lehetőség nem lesz. És mi csak várakoztunk és töprengtünk.
Az élet megállt. A szószékek is üresek voltak. Az átéltek arra kényszerítettek mindannyiunkat, hogy a lelkűnkbe nézzünk, és nem ütöttük meg a mértéket. Hozzá kellett mérnünk azt, amivé lettünk ahhoz, amivé lehettünk volna. Keserű kín volt, valamennyien átéreztük. És akkor jöttek.
Ezüst hajóban jöttek, és nem mondtak semmit. Nem volt mit mondaniuk, hiszen mindent elmondtak azon az éjszakán. Némán elmentek azokért, akiket kiválasztottak, aztán távoztak.
Egy delfinpárt vittek magukkal a csillagokba.
És most várjuk a döntésüket.
Gálvölgyi Judit fordítása