Capt. H. G. Bishop: A megfagyott jégtröszt
John G. Yates, az Amsterdam Jégtársaság elnöke a napi postáját olvasta. Egyenként felemelte a gondosan felvágott borítékokat egy pillantást vetett a tartalomra, és egy rövid utasítás kíséretében odadobta jól betanított titkárának.
Arckifejezése elégedett, majdnem vidám volt. Még csak néhány hete múlt, hogy sokéves munkája meghozta gyümölcseit, sikerült elsöpörnie ellenfeleit, és Yates elnök biztos lehetett benne, hogy Nagy-New York ötszáz mérföldes körzetében egyetlen jégkocka sincs, legyen akár természetes eredetű, akár emberi munka terméke, amely az ő engedélye nélkül jött volna létre, vagy úgy adnák el, hogy nem hoz hasznot az általa képviselt részvényeseknek.
Így aztán ezen a reggelen különösen jó kedve volt. Kiegyensúlyozottan ébredt, örömét lelte a fürdőben és kifogástalan öltönyében, a reggeli szokatlanul ízletes volt, a lap tőzsdei hírei igen kedvezők, és bár már augusztus volt, a hajóút a lakásától a Harmincharmadik utcai kikötőig kellemes.
Ráadásul végre sikerült megszabadulnia Peterstől, az öreg Peterstől, aki a harlemi üzemet vezette az elmúlt húsz évben. Átkozott vénember! Olyan szemtelen és ostoba volt, hogy neki. John G. Yatesnek, az Amsterdam Jégtársaság elnökének fejtette ki, hogy ő, Peters mit gondol a trösztökről, különös tekintettel a jégtrösztre. Ugyan mi köze hozzá Petersnek, hogy ha kedve tartja, százszázalékos vagy még nagyobb haszonnal dolgozik? A jég luxuscikk, és fizessenek érte, akik tudnak. Petersnek csak annyi a dolga, hogy jeget gyártson, az eladásról majd ő maga, Yates gondoskodik. Ráadásul Peters valami ostoba kísérlet során a levegőbe repített vagy ötszáz dollár értékű berendezést, ha ki nem rúgja, egy szép napon az egész üzemet felrobbantaná.
John G. tehát gyorsan dolgozta fel a levelezést, utasításait néha egy-egy tréfával vagy személyeskedő megjegyzéssel tarkította, amelyeken a titkár mértéktelenül nevetett, de ahogy a jégkirály a halom utolsó borítékjához közeledett, mintha a titkár arcára fagyott volna a mosoly. A nagyiparos megkönnyebbült sóhajjal vette fel a gépírt levelet, és szokásos erélyes módján, egyszerre három sort áttekintve kezdte olvasni.
Tíz másodperccel később akkorát dobbantott, hogy az iroda minden egyes bútora megreszketett, teljes méltóságteljes, hat láb egy hüvelykes magasságára kihúzta magát, és bikaerős hangon kezdett üvölteni:
- Zsarolás! Zsarolás! Ezt hallgassa meg!
És felolvasta:
Mr. John G. Yates	New York, augusztus 20. 
Elnök
Amsterdam Jégtröszt
Kedves uram,
sokévi kutatás és fárasztó munka után végre sikerült kifejlesztenem egy olyan fagyasztó-hűtő berendezést, mely ezt az egész iparágat forradalmasítani fogja. A készülék gyártása és működtetése egyaránt olcsó és egyszerű, úgyhogy még a legszegényebbek is megvehetik majd. Elterjedése természetesen fölöslegessé fog tenni minden jégvermet és jéggyárat, valamint a jégkereskedelmet is. Találmányom tudományos elveken alapszik, és már a gyakorlatban is megvalósult. Szabadalmazott Hőhullám Szinkronizátorom képes arra, hogy miután egy veder vízben elhelyeztünk két téglát, melyek egész nap a forró napon hevertek, a vizet egy percen belül megfagyassza. Nagyobb változata arra is képes, hogy megfagyassza a Föld egy tetszés szerint kiválasztott pontját, akár forró augusztusi napon is. Azt hiszem, fölösleges részletesen ecsetelnem, milyen hatással lesz ez a találmány a jégtrösztre, éppen ezért úgy érzem, a becsület azt diktálja, hogy elsőnek Önnek ajánljam fel ezt az értékes találmányt. Amennyiben óhajtja, elküldöm Önnek a készülék egy működő modelljét a teljes dokumentációval, azzal a feltétellel, hogy készpénzben 50.000 dollárt helyez el az alatt a nagy gránittömb alatt, mely Long Islandon a Woodbine útkereszteződés északi oldalán fekszik. Méghozzá augusztus 23-a előtt. Amennyiben ezt elmulasztaná, megsemmisítem a jégtrösztöt.
Az olcsó hűtés híve
Hielo
- Mit szól ehhez? - mennydörögte Yates. A titkár orra alá dugta a levelet, és úgy meredt a gyámoltalan férfiúra, mintha ő volna a tettes. - Ezt a pimaszságot! Hogy engem mer fenyegetni! - üvöltött. - Megpróbálja megzsarolni a trösztöt. De majd én elbánok vele! Elbánok vele! Küldje be Treadwellt.
Treadwell volt a társaság házidetektívje, és jó neve volt a szakmában. A megbeszélés eredményeként a megjelölt pénzzel teli zsákot elrejtette a megadott helyen, és feltűnés nélkül megfigyelés alatt tartotta az útkereszteződést. De augusztus 23-ának nappala és éjjele eseménytelenül telt el, és amikor Treadwell 24-én reggel visszatért az irodába, azonnal az elnök elé citálták, aki fel-le rohangált az irodában, és dühében majd megütötte a guta.
- Hát persze hogy nem kapta el! - kiáltotta Yates. - Maga fafejű! Ezt olvassa el! Az a szemtelen zsaroló újabb pimasz levelet írt!
És Treadwell orra alá tolta a levelet.
Kedves Mr. Yates, igazán nem adhatom el a Szabadalmazott Hőhullám Szinkronizátort Treadwell megjelölt pénzéért. Ötvenezret követelek a köztársaság fémpénzében augusztus 26-a előtt, vagy HIDEG NAPOK JÖNNEK MAJD ÖNRE.
Hielo
- Vagy elkapja ezt a zsarolót, vagy a tröszt fog új detektívet kapni, maga semmirekellő! - vágta az elnök Treadwell után, aki örült, hogy kívül kerülhet az elnöki szentély ajtaján.
Augusztus 26-án reggel John G. Yates Grand Neck-i (Long Island) otthonában arra ébredt, hogy zúgnak a fűtőtestek. Megrángatta a csengőt, és ráförmedt az odasiető inasra, hogy ugyan mi a jó fene ütött beléjük, hogy begyújtották a kazánt.
- Hát, uram - kezdte az inas -, az éjszaka hirtelen lehűlt az idő, és még most reggel is olyan hűvös van, hogy gondoltuk, befűtünk egy kicsit.
- Hideg! - kiáltott fel Yates. - Talán bizony fagyott?!
- Egy kissé, uram - így az inas.
- Micsoda?! - pattant ki Yates az ágyból. Felrántotta az ablakot, és lebámult egy ritka virágokkal teli ágyásra. A növényeket csak nemrég ültette ki a melegházból.
- Fagyott egy kicsit, mi? - kérdezte. - Szép kis fagy volt, mondhatom, az összes zöld növény lekonyult, pedig augusztusban járunk.
Az elnök szívéhez a trösztön kívül csak a híres Yates-féle virágok, zöldségek és gyümölcsök álltak közel, szinte a kertje volt az egyetlen kedvtelése, úgyhogy az ínas még el sem készíthette a fürdőt, ő máris felkapott valamit, és kiment.
Kétségbeejtő látvány fogadta - mindazok a zsenge növények, melyek nem voltak üveg alatt, jóvátehetetlenül tönkrementek, még az erős gyümölcsfák is károsodtak.
A nap melegen sütött, de a levegő még mindig fagyos volt, amikor felszállt az Octopusra, hogy behajózzék a városba. Tíz perccel azután, hogy a jacht elindult, az idő melegedni kezdett, és a hőmérséklet 40 Fahrenheit-fokról hirtelen 65-re emelkedett.
A jégmágnás aznapi postájában újabb levélkét talált.
Nem ez volt az utolsó hideg nap, Mr. John G. Yates, ha nem kapom meg az 50.000 dollárt. Mostantól kezdve zuhanni fog a hőmérséklet.
Azonnal kiküldte Treadwellt Grand Neckbe. A detektív csak délután ért vissza, és jelentette, hogy Yates házánál a hőmérők 35 fokot mutatnak, három mérföldes körzetén kívül viszont mindenütt hetvenöt fok fölött van a hőmérséklet.
- Valami időjárási különlegesség - töprengett az iparmágnás -, de elég sok pénzembe kerül. Maga csak keresse tovább azt a Hielót, Treadwell, és ügyeljen, nehogy a lapok hírét vegyék a dolognak.
Valahol azonban mégiscsak kiszivároghatott a hír, mert egy vállalkozó kedvű riporter, aki másnap hajnali ötkor egy mérföldre volt Yates házától, épp fagyos kezét dörzsölgette, mikor meglátta az első hópelyheket. Ezután lélekszakadva rohant a legközelebbi telefonhoz, és olyan történetet adott le, amely azonnal felriasztotta álmukból az éjszakai ügyeletes szerkesztőket, és biztosította a különkiadásokat. Reggel kilencre minden New York-i lap tudósítója ott volt Grand Neckben, és amikor megjelent a tröszt elnöke, kezét mélyen télikabátja zsebébe dugva, egy tucat reszkető férfiú vette körül, mindegyikük kezében ceruza és jegyzetfüzet.
A jégkirálynak határozottan kellemetlen délelőttje volt. A riporterek már reggel Grand Neckben is nagyon bosszantották, de a városban egyenesen üldözték.
Egy óra körül felhívta a felesége, aki közölte, hogy Grand Neckben hat hüvelyk mély a hó, és ő a maga részéről megy. Épp csak letette a kagylót, és máris jelentkezett Hicks, a legvagyonosabb és legelviselhetetlenebb részvényes, és gyászos hangon közölte, hogy az elmúlt húsz percben tíz percentet esett a jégtröszt részvényeinek értéke.
Yatesnek eddig még nem jutott eszébe, hogy a történet ilyen fordulatot is vehet, és rádöbbent, hogy ha a kisrészvényesek az ostoba történet hatására elkezdenek eladni, a Wall Street hamarosan végez a jégtröszttel. És akkor örökre elveszti a részvényeket, amelyeket hosszú évek munkájával juttatott olyanok kezébe, akiknek ő parancsol, és ez igen veszélyes, mert épp hogy megvolt a szükséges többsége. Odarohant az iroda sarkában álló távíróhoz, és izgatottan nézegette a szalagot. Azonnal megpillantotta, hogy drága részvényei 88-on állnak - ez 20 ponttal kevesebb, mint eddig bármikor. A gép azonban újra zúgni kezdett, és gyorsan kopogta: "Amsterdam Jég kér 85, ad 50; kér 80, 78, ad 45." Aztán rövid szünet, és a gép újra rákezdte: "Amsterdam Jég 60, ad 37"… de ekkor John G. már a telefonba üvöltözött a tőzsdeügynökeivel, hogy rohanjanak és vásároljanak fel mindent.
- Vegyenek meg mindent, amit felkínálnak! - sikoltotta szinte, és visszarohant a távíróhoz.
"Amsterdam Jég kér 35, ad 20" - mire kiverte a hideg veríték. Ha az ügynökei, Jones és Baker nem érnek oda gyorsan, és nem állítják le azt a folyamatot, a trösztjének vége. Aztán a távíró újra rákezdte: "Amsterdam Jég 30, 40, 60." Hála istennek, motyogta Yates megkönnyebbülten, és egy karszékbe rogyott, úgy látszik, odaértek. Félóra múlva azonban Jones és Baker rohantak be az irodába, és jelentették, hogy néhány perccel azelőtt az öreg Hicks az egész pakettjét a piacra dobta, és mindenünnen vevők tűntek föl. Azok az ügynökök, akik néhány perccel korábban még annyi részvényt kínáltak, szinte ingyen, hogy lenyomják az árakat, hirtelen vásárolni kezdtek, és mire a tőzsde bezárt, a papírok majdnem eredeti értékükre álltak vissza.
Baker és Jones összeszedtek ötszáz részvényt, de Hicks egész pakettje elveszett a számukra, nem tudták, hova került húszezer értékpapír, de az ismeretlen tulajdonos lett a tröszt ura.
Másnap fényes napra virradtak. Az éjjel Long Islanden esett, és a csapadék Yates rezidenciája közelében hó formájában hullott le. Most már két láb magas hó borította a birtokot, az ereszen, fákon és kerítéseken hatalmas jégcsapok lógtak. A hőmérséklet azonban gyorsan emelkedett, és a forró vidám, sárga augusztusi nap kezdte megolvasztani a fehér takarót.
Nyolc óra körül Treadwell, akinek arca véres és ruhája tépett volt, kirohant a ház mögötti ligetből, és néhány másodperc múlva Yates társaságában lépett ki a házból. Összegyűjtöttek vagy fél tucat embert, akik a birtokot őrizték, és a magas hóban a ház mögötti ligethez gázoltak.
- Látja, Mr. Yates - kezdte Treadwell -, arra gondoltam, hogy csak jön valahonnan ez a hideg, és a forrása még hidegebb kell legyen, mint maga a kert. Így aztán múlt éjjel mindenfelé hőmérőket tettem ki, és kutya legyek, ha nem azt mutatták, hogy erre van a leghidegebb. Így aztán erre kutattam, és amikor pirkadni kezdett, vagy fél mérfölddel odébb megláttam valami sufnifélét. Az ablaka ki volt világítva, és olyan hang jött belőle, mintha odabenn vagy negyven automobil motorja járna teljes sebességgel. Odalopakodtam, de hirtelen zajt hallottam, és amikor megfordultam, csak annyi időm volt, hogy lássam, egy fickó felemeli a kezét, és alaposan fejbe ver. Amikor magamhoz tértem, egy fához voltam kötözve, és eltartott vagy három óra hosszat, amíg kiszabadultam. - Aztán ahogy megkerülték a fákat: - Itt vagyunk, ez az a hely. - És rámutatott egy régóta nem használt régi istállóra.
John G. intett az embereinek, hogy vegyék körül az épületet. Óvatosan közeledtek, bár minden roppant csendes volt. Feltörték az ajtót. A padlót szerszámok borították, és egy szétszedett gépezet darabjai. Fetűnő helyen nagy boríték volt a falra erősítve. A címzés ez volt: Mr. John. G. Yatesnek, aki hamarosan exelnöke lesz az Amsterdam Jégtrösztnek.
Yates megragadta és feltépte.
Drága Mr. Yates,
nem ezt akarta ugyan, de nagyon jó szolgálatot tett nekem azzal, hogy elmozdított a harlemi üzem éléről. Találmányaim és újításaim gazdaggá tették önt, de közben nem jött rá, hogy majdnem befejeztem más, forradalmi készülékeim kifejlesztését. Csendben viseltem a packázását, amíg egészen biztos nem voltam a sikeremben. Most azonban a féreg megfordult, a legkisebb részletekig kidolgozott tervemet végrehajtottam. A zsaroló levél azért íródott, hogy megfelelő időben el lehessen juttatni egy bizonyos újságíróhoz, akinek azt tanácsoltuk, azonnal menjen ki Grand Neckbe. Az öreg Hicksnek épp csak annyit mondtunk el, hogy megijedjen és eladja az összes részvényét, amikor az ügynökeim tönkretették az ön társaságát, és hála jól betanított képviselőim helyes viselkedésének a tőzsdén, ma enyém a tröszt részvénytöbbsége. Ezennel közlöm Önnel, hogy azonnal átveszem az ügyek irányítását, és saját elveim szerint fogom vezetni a vállalatot. Megszerveztem a társaságot, mely a Szabadalmazott Hőhullám Szinkronizátort fogja gyártani, és biztos vagyok benne, hogy az én kis jégkészítőm hamarosan nélkülözhetetlen háztartási eszköz lesz. Tisztes nyereséggel adhatjuk el még akkor is, ha a fogyasztó kevesebbet fog érte fizetni, mint amennyit egy átlag háztartás eddig havonta kiadott jégért.
Találmányom több méretben is elkészíthető, nemcsak hordozható zsebkészülékeket tudok gyártani, hanem óriásiakat is, szállodák, serfőzdék stb. számára. Logikus, hogy a találmány tulajdonosa az Amsterdam Jégtröszt legyen, hiszen különben nem maradhatna meg a piacon. Biztos vagyok benne, hogy nem tesz majd szemrehányást, hogy ilyen módszerekkel győztem meg Önt és a nagyközönséget a találmányom hasznosságáról. Részvényeseink látványos reklámhadjáratot akartak, hogy azonnal mindenki figyelmét felhívják ránk, és én úgy éreztem, hogy Önnek is örömére válnék, ha neve kapcsolatba kerülne egy új ötlettel. De még ha félreértelmeztem volna is a szándékait, el kell ismernie, hogy ez tisztességes harc volt a tudomány és a tőke között.
Tisztelettel
A. L. Peters
Az ifjú Augustus Van Inghen hat hónappal később a Fith Avenue Clubban szórakoztatta néhány barátját.
- Bocsássátok meg a szlenget - mondta, ahogy a pincér elhelyezett az asztalon egy Tiffany ezüstből készített díszes készüléket, amely leginkább két összekapcsolt tálhoz hasonlított -, de ez a Szabadalmazott Hőhullám Szinkronizátor tök jó találmány. Van, aki forrón szereti a pezsgőt, van, aki fagyosan, de én pontosan 32 Fahrenheit-fokon szeretem szervírozni. Meggyújtom ezt a két kis alkoholégőt. Így. Addig mozgatom ezt a mutatót itt, amíg 32 fokon nem áll. Behelyezem a pezsgősüveget ebbe a tartályba. Negyven másodpercet várok, és íme, uraim - a pezsgő hőmérséklete királyoknak való! - És feltartotta a sötétbarna palackot, amelynek a felülete fagyosan csillogott.
- Valóban csodálatos találmány - mondta a társaság egy tőzsdeügynök tagja. - A feleségem, aki jótékonysági munkát végez a nyomornegyedekben, azt meséli, hogy odaát, a Stanton Streeten kiskocsis vándorárusok tizenöt centért adják az olcsó változatot, kettőt egy negyeddollárért.
- Igen - tette hozzá egy Harvardon végzett mérnök -, és az alapelv is roppant egyszerű. Önök is tudják, uraim, hogy a hang nem más, mint a levegő rezgése, és hogy ha egy hanghullám ütközik egy megfelelő frekvenciájú és amplitúdójú másik hanghullámmal, teljesen kioltják egymást, vagyis akármilyen hangosak legyenek is, a végeredmény a teljes csend. Nos, a hő hasonlóképpen a felmelegített anyag rezgése, és ha egy tárgy hőhullámait azonos amplitúdójú és frekvenciájú hőhullámokkal ütköztetjük, az eredmény hideg lesz. Nem közönséges hideg, hanem az abszolút nulla fok hidege.
Damokos Katalin fordítása