Andrzej Czechowski: Követek
Bár Khoggo sem külsejében, sem vegyi összetételében nem különbözött egy közönséges kődarabtól (mert kőből is származott), a szeméttároló lakói jól ismerték igazi arcát. Az ismeretség természetesen kölcsönös volt. A tér alatti hullámok áramlását észlelni nem okoz nehézséget, s különösen nem e szakterület olyan kiváló ismerőjének, mint amilyen Khoggo volt; márpedig a hasonló érdeklődésű személyek útjai sok ponton keresztezik egymást. Végül a közös érdeklődési kör kedvez a kapcsolatok megteremtésének, és ha van is mit takargatni, nem árt úgy tenni, mintha éppen ellenkezőleg volna.
Khoggo, ha kellett, képes volt változtatni a helyét; de rendszerint derékig a földbe mélyedve, mozdulatlanul pihent egy-egy rozsdás konzervdoboz vagy megsárgult papírlap szomszédságában, melyek a világon semmivel sem hívták fel magukra a figyelmet; Khoggo azonban jól tudta, hogy a szeméttároló többi lakóját ezzel bosszantja a leghatásosabban. Khoggót a többiek teljes joggal tartották agyafúrtnak. Az már más lapra tartozik, hogy ravaszsága gyakran csak önmaga szórakoztatását szolgálta. Most sem próbálta kifürkészni közvetlen környezetét; egyszerűen várt, mozdulatlanul, életciklusát lelassítva, hátha történik valami.
Egyszerre a konzervdoboznak ütközött valami, és Khoggo orra előtt kis földgöröngyök gurultak el. Ffang, mint rendesen, most is úgy találta, hogy akusztikus hatásokkal kell felhívnia magára a figyelmet. Kényelmesen elfért egy lapos téglaszilánkban, és a szeméttároló egyik legmozgékonyabb lakója volt. Néha távoli kirándulásra szánta el magát, és azt beszélték, hogy egy alkalommal a hancúrozó gyerekek diszkosznak használták. Jól mutatott volna ez a történet a központnak küldött jelentésben, de minden jel arra vallott, hogy Ffang hallgatott az esetről.
- Ma semmi újság - mondta. - Csupa üvegpalack, vagy tizenöt darab. Mintha csak valami sivatagban volnánk.
(Ffang természetesen a földiek nyelvén beszélt; ha valaki ezt furcsának találja, gondolja csak meg, milyen nyelvet is kellett ismernie a szemétdomb minden lakójának. Viszont beszédhang helyett Ffang tér alatti hullámokat használt, melyek sokkal kényelmesebbek, és az emberek számára teljesen érzékelhetetlenek. A telepátiához lehetne leginkább hasonlítani, ha létezne persze.)
Khoggo válasz helyett hátat fordított. A hulladékot rendszerint a szeméttároló másik oldala felől ürítették ki, ahol megállhattak a szemetesautók: jó alkalom volt ez arra, hogy a szeméttároló majdnem minden lakója naponta összejöjjön. Khoggo ritkán jelent meg, mert titokban azt az elvet vallotta, hogy lehetetlen valamit felfedezni és az első alkalommal nem kibeszélni; inkább magában szerette folytatni kutatásait, és csak akkor jelent meg az összejöveteleken, ha valami kihallgatott beszélgetés kíváncsivá tette. Aznap még nem látta az új szemetet, de nem volt rá semmi oka, hogy ne higgyen Ffang szavainak.
- Az újságok a szeméttárolók megszüntetéséről írnak - folytatta amaz. - Állítólag feltaláltak egy gépet, amely az autókat formás tömbbé préseli. Olvastam, hogy a szeméttárolók a civilizáció "szűk keresztmetszetei". Meglátod, eljön az idő, hogy szednünk kell a sátorfánkat. Világgá megyünk mind, Khoggo!
Khoggo jól tudta, hogy Ffang bosszantani akarja, és így próbálja beszédre kényszeríteni; egyébként nem is volt szándékában megtagadni tőle ezt az élvezetet. A szeméttároló lakóinak beszélgetése ritkán tartalmazott értékes információkat: a nyelvi nehézségek és az éles strukturális különbségek miatt szinte mindig olyan kérdéseket tárgyaltak meg egymás között, melyek a beszélgető partnerek közvetlen érdeklődési körébe tartoztak. Leggyakrabban az újságokból vett hírekkel traktálták egymást, no meg, persze, pletykáltak is. A pletykákat természetesen mindenki kihallgatta, és ez roppant színessé tette a szeméttároló életét.
- Mindig úgy véltem, hogy a szeméttárolók a civilizáció magját alkotják - mondta Khoggo szertartásosan. - Most is így tartom. Nincs a civilizációnak olyan terméke, amely végül ne kerülne a szemétbe. Itt halmozódnak fel a használati tárgyak a rajtuk hagyott nyomokkal, melyek jól mutatják használatuk módját, és sehol nem válnak annyira érzékelhetővé a technológiai részletek, mint egy szeméttároló körülményei között. És végül itt halmozódik fel a civilizáció áltat kivetett információk tömege: véleményem szerint többet lehet megtudni belőle, mint abból az információból, amit a civilizáció befogad. Ezek az elvek, amelyekre földi küldetésem támaszkodik, és én teljes mértékben egyetértek velük. Természetesen nem tudhatom, mit tartanak az Arkturuszon.
Ffang nem válaszolt. Egy helyben forgolódott, vörös nyomot hagyva a konzervdobozon. Khoggo igyekezett nem odanézni. Mivel maga nem szeretett ok nélkül mozogni, mások féktelen mozgékonyságát szinte személyes sértésnek tekintette. Atavisztikus megnyilvánulás volt ez; hazájában senki sem vethette volna szemére, hogy lusta. Rövid szünet után Khoggo folytatta előadását:
- A civilizáció a Megemelt Szervezet Övezete. Köztudott, hogy egy ilyen övezet körül mindig kialakul a Megemelt Szervezetlenség Övezete, a természet legáltalánosabb törvényének megfelelően. Vonatkozik ez az anyagi és a szellemi kultúrára egyaránt. A rend rendetlenséget teremt; így van ez a világegyetem minden pontján. Azonban nemcsak mint Törvény, hanem mint a természet Paradoxona is, ugyanis ez az igazság nem válik azonnal mindenki számára érthetővé. Vannak eltérő nézetek is. Mint például azok, amelyeket említettél. Természetesen ez egy csöppet sem rendíti meg az alapelveket; sőt ellenkezőleg, még jobban megerősíti. Csak ezt akartam mondani, Ffang.
Egyúttal Khoggo minden receptorát Ffangra összpontosította, de Ffang egyáltalán nem látszott zavartnak.
- Ezt nem tagadom, Khoggo - kezdte. - Átmeneti változásokra gondoltam. Tudod jól, hogy különféle eltérések jöhetnek számításba. Emlékezz csak vissza, mi történt a Procionuszon, vagy gondolj a Haddamarok stagnálására és bukására. William Harrows, a Kalifornia Egyetem professzora nem kívánja eltitkolni a további gazdasági konjunktúrával járó veszélyeket. Szenvedünk az anyagi javak túláradásától, ami túlzott fogyasztást von maga után. Az ember elvesztette kapcsolatát a természettel, mondja Konrad Lorenz professzor. Milyen lehetőségeket lát ön a… Mit szólsz hozzá, Khoggo? Szinte minden újságban ilyesmit találsz.
- De megfeledkezel az imponderabiliákról - szakította félbe Khoggo, a beszélgetés ilyetén alakulásán bosszankodva. - "Régi szemét" - ez is egy nyilvánvalóan pozitív színezetű kifejezés; valami, amihez vissza lehet térni. New Yorkról olvastam, hogy lassanként hatalmas szemétdombbá válik; de ugyanazon az oldalon olvasható, hogy New York a maga nemében egyedülálló város. A vitáknak se vége, se hossza, de végül az a nézet kerekedik fölül, amelynek szilárdabb gyakorlati alapja van. A hagyományok és a fejlődés objektív törvényei kölcsönösen támogatják egymást, mert e törvények hatására alakul ki a hagyomány.
(A látszat ellenére Khoggo egyáltalán nem volt ilyen magabiztos. Különösen a New Yorkkal példálódzó érvelés tűnt számára kevéssé meggyőzőnek. De, mint már szóltunk róla, ebben is valamilyen atavizmus nyilvánult meg.)
- Rendben van - kezdte Ffang, de ugyanebben a pillanatban üdvözölte őket valaki, és egy vörös, csillogó tárgy került közéjük. Margaly volt az, aki rendszeresen látogatta Khoggót. Mint a helyi kolónia egyetlen nőtagja, Margaly becsületbeli ügynek tekintette esztétikai érzékenységének és az általa alkalmazott logika különös eredetiségének hangsúlyozását. Valójában ez a színes üvegszilánk az Altairi Hírszerző Szolgálat egyik legügyesebb besúgóját rejtette magában. Mindenki sejtette, mi a helyzet Margalyval, de a gyanakvás még nem bizonyosság, annál is inkább, mivel mindenki megtartotta a véleményét saját magának. Ezért a felvett szerep Margaly számára kifizetődő volt.
(Az, hogy a Természet a világ különböző pontjain hasonló utakat választ, nem tűnhet furcsának. A két nem léte a legegyszerűbb megoldás, az intellektus pedig jóval egyetemesebb, mint általában hiszik. Egyébként Khoggo olyan csillagról származott, amely jóval távolabb van az Altairtól, mint a Földtől, s így inkább neki állna jogában csodálkozni.)
- Ti mindig valami érdekesről beszélgettek - mondta Margaly Ffangnak és Khoggónak. - Viszont mennyit unatkozom más látogatások alkalmával! Ryyl és Ao a legrosszabbak talán. Állandóan sakkfeladványokat oldanak meg. "Mi a legerősebb folytatás?", vagy: "Két lépésből matt." Gumm meg szünet nélkül keresztrejtvényt fejt, mert - mint mondja - a szellem legjobban tevékenyen pihen.
- A jövőről beszélgettünk - tájékoztatta készségesen Ffang. - Szerintem tovább kell állnunk, de Khoggo nem ért velem egyet.
- Csak nem? - lepődött meg Margaly. - Ma egyedül sétáltam. Reggel ragyogó idő volt, az ég visszatükröződött a tócsákban, és milyen szép kórókat láttam! Néhol a tócsák felszínét vékony benzinhártya takarta: micsoda színhatások! Természetesen az út menti tócsákról beszélek; a benzingőz ott csapódik ki a levegőből. A gépjárművek nem égetik el tökéletesen a benzint. Ez persze valóságos energiapazarlás.
- Hát te mit gondolsz erről, Ffang? - kérdezte Khoggo rosszmájúan.
Ffang idegesen összerezzent. Tévedése, amikor is egy ócska autó szemétre dobott karosszériáját elektromos autónak minősítette anélkül, hogy megvizsgálta volna a motorját, és ezt mindjárt jelentette is az Arkturusznak, a szeméttároló egyik legnépszerűbb anekdotájává vált. Ffangnak nem volt lelkiismeret-furdalása a tévedés miatt, ugyanis a járművek benzin segítségével történő meghajtása szerinte nem összeegyeztethető a józan ész követelményeivel; de sajnálta, hogy nem titkosírással küldte meg a jelentést. Mivel egyáltalán nem helyesbítette, most nagy figyelmet szentelt az elektromos autók fejlesztési munkálatainak; bár revizortól nem tartott, utódjának kísértete kissé nyugtalanította.
- Mondd, mi erről a véleményed, Margaly - szólt sietve. - Úgy hiszem, nem a leghelyesebb explorációs taktikát választottuk. Khoggo szerint a szeméttároló olyan központ, ahol összeáll az egész kép; de ha nem az egyetlen központ…
- Ne ferdítsd el a szavaimat! - vágott közbe Khoggo sértődötten.
- Magam sem tudom - mondta Margaly. - De azért vagyunk itt, hogy megvizsgáljuk, mennyiben különböznek tőlünk az emberek, s nem azt, hogy mennyiben emlékeztetnek ránk, nemde? Az ő műszaki civilizációjuk szerintem egyáltalán nem érdekes. Engem untatnak az olyan részletkérdések, hogy mi volt előbb: a benzin vagy a gőz? Én leginkább egyetemes kultúrájukat, különösen művészetüket tudom értékelni. Szerintem e téren jelentős eredményeket értek el, mint például a Dover gát. A holttest jön a felügyelőért. E könyv tartalmát utolsó jelentésemben megküldtem az Altairra.
- Nem tudnak semmit a tér alattiról - szólt Khoggo elgondolkozva -, a matematika pedig náluk arra szolgál, hogy használati tárgyaikat számolják vele, mint az kitűnik a problémákból, melyekkel az a könyv foglalkozik, amit tavaly találtam. Persze azóta valamit csak haladtak; végtére is a könyv szemétre került. Mindenesetre a csillagoktól még távol vannak. Szerintem…, de nézd csak, Margaly, már esik is! Mostanában óráról órára változik az idő.
Iyx aktív állapotba ment át, és kikerült a korhadt fatörzs felszínére, amelyben rendszerint elmélkedni szokott. Mivel a Galaktika Központjából érkezett, a szeméttároló többi primitív, tér alatti lakója számára láthatatlan maradt. Öt nem érdekelte a többiek beszélgetése; tulajdonképpen már nem is vette tudomásul, hogy ők sem erről a bolygóról származnak. A levegőben szabadon lebegve, elmélyülten figyelte a lehulló esőcseppeket. Kifinomult perceptorai részletesen regisztrálták az esőcseppek felépítését. Minden csepp más volt: csak a természet képes ilyen változatosságot létrehozni.
Iyx hűvös értelme nem becsülte túl a valóban vad természet bájait. Tudta, hogy a formák változatossága legjobban a civilizáció szervezett, szigorú hátterében a legszembetűnőbb. Földi tartózkodási helyét egy idejében felállított algoritmikai képlet segítségével választotta ki: realizálása két másodpercnél nem vett több időt igénybe, és az eredmény teljes mértékben megfelelt a várakozásnak. Mielőtt továbbutazott volna a Spirálkar más, lakott csillagaira, Iyx itt gyűjtötte benyomásait, melyek rendszerezése és formába öntése majd a következő útszakasz idejét kitölti.
Sándor László fordítása