31.

April Ulam a szeme fölé emelte a kezét, és belenézett a napkeltébe. Tracy szélmotorjai tisztán kirajzolódtak a sárga égen, propellereik még mindig forogtak, energiát szolgáltattak az elhagyatott benzinkútnak, ahol az ikrek feltöltötték üzemanyaggal a teherautójukat. Ránézett Johnra, és bólintott, mintegy egyetértően: igen, új nap virradt rájuk. Aztán visszament a kis fűszerüzlethez, hogy ellenőrizze, jól válogat-e Jerry a készletek közt.
Sokkal keményebb asszony, mint amilyennek látszott, gondolta John. Akár őrült, akár nem, teljesen lenyűgözte őket. Az éjszakát a benzinkútnál töltötték, teljesen ki voltak merülve, pedig alig húszmérföldnyire jutottak Livermore-tól. Végül is úgy döntöttek, hogy a völgy közepén húzódó utat választják, ezt is April javasolta. Úgy gondolta, ez lesz a legjobb, ha el akarják kerülni a valamikor népes területeket.
- Abból ítélve, ami Livermore-ban történt - mondta -, jobb lesz, ha nem akadunk el San Joséban vagy valahol másutt.
Azon az úton, amelyen elindultak, óhatatlanul keresztül kellett vágniuk Los Angelesen, vagy valahogy meg kellett kerülniük, de John ezt nem hozta szóba.
Az asszony végre utat mutatott nekik. Nem lett volna értelme vitába szállni vele, hiszen nélküle még mindig Livermore-ban lebzselnének, és így vagy úgy megőrülnének - valószínűleg dühöngő őrült lenne belőlük. John zsebre vágta a kezét, és lesütött szemmel körüljárta a teherautót.
Mindnyájan meg fognak halni.
Nem törődött vele. Nagyon elfáradt az éjszaka. Olyan fáradtság fogta el, amelyet alvás soha nem gyógyíthat meg. Tudta, hogy Jerry ugyanezt érzi. Hát csak hadd vezesse őket-ez az őrült nő az orruknál fogva. Ki törődik vele?
Lehet, hogy Los Angeles érdekes lesz. Abban erősen kételkedett, hogy valaha is eljutnak La tollába.
Jerry és April mind a két kezükben bevásárlószatyrokat cipelve jöttek ki a fűszerüzletből. Berakták a zacskókat a teherautó végébe, aztán Jerry elővett a kesztyűtartóból egy megviselt térképet.
- Az 580-ason az ötös sztrádára - mondta. April rábólintott, John pedig megmarkolta a kormányt, és dübörögve nekiindult az országútnak.
Az út legnagyobbrészt üres volt, de időnként nagy távközökben, el kellett haladniuk elhagyott (vagy legalábbis üres) járművek mellett. Teher- és személyautók álltak az út szélén, még a légierő egy autóbusza is. Nem álltak meg, hogy közelebbről is megnézzék őket.
Az aszfalt tiszta volt, gyorsan hajthattak. A San Louis-i és Los Banos-i víztárolók körüli dombokon a téli esőktől zöldellnie kellett volna a fűnek, de olyan tompa szürke volt, mintha csak alapozó festékkel kenték volna be, mielőtt újabb színt pingálnának rá. Maguk a víztározók zölden csillogtak, és mintha üvegből lettek volna. Sehol nem láttak se madarat, se rovart. April erre mintha még büszke is lett volna. Mintha azt gondolta volna, ezt az én fiam csinálta. Amikor elrobogtak a víztározók mellett, elfintorodott, de mindent egybevetve, nem helytelenítően.
Jerryt az asszony teljesen a bűvkörébe vonta, de erről nyilvánvalóan nem akart semmit mondani. Ugyanakkor sok mindent nem értett vele kapcsolatban, és John érezte is, hogy feszeng emiatt.
Az ötös sztráda mentén a földeket mindenütt mohaszerű barna leplek borították, műanyagszerűen csillogtak a napfényben.
- Az a sok fa meg növény - mondta April. - Mit gondolnak, mi történt a vetéssel?
- Nem tudom, asszonyom - mondta Jerry. - Én csak permetezem, különben nem foglalkozom vele.
- Nem csak az emberek. Ez mindenre kiterjed. - April mosolygott, és a fejét csóválta. - Szegény Vergil. Fogalma sem volt erről.
Egy percre megálltak a sztráda mellett a Carl's Juniornál. Az áruház ajtói nyitva álltak, a pultok mögött néhány ruhacsomó éktelenkedett, de az épülettel különben semmi sem történt. Egymás mellett álltak a vécében, pisiltek.
- Én hiszek neki - mondta John. - Miért?
- Mert annyira magabiztos. - Na, ez aztán fene jó ok. - És nem hazudik.
- Azt nem. Csak dilinyós, amit mond. - Szerintem nem.
- Ez egy boszorkány, John - húzta fel a cipzárját Jerry. John nem szállt vitába vele.
Ahogy közeledni kezdtek a Low Hills-i kijárathoz, az egyhangú barna földek színe és jellege változni kezdett. Egyre több kopár ugar bukkant elő, de minden porosnak és halottnak látszott. A távolban kis szellők söpörték végig a földet, mint a takarító szobalányok egy nagy, förgeteges összejövetel után.
- Hová lett minden termény? - tűnődött April.
John csak a fejét rázta. Nem tudta. Nem akarta tudni. Aztán hunyorogva belenézett az előttük terjeszkedő poros ködbe, és nyomkodni kezdte a féket, miközben vissza is kapcsolt. Amikor keményen beletaposott a fékbe, és a teherautó sivító gumikkal megpördült, Jerry káromkodni kezdett, April pedig mogorván belekapaszkodott az ablakkeretbe.
A teherautó teljesen megfordult, mire meg tudott állni. John visszaállította az útirányba, de a sebváltót üresbe állította.
Csak bámultak kifelé. Nem volt szükség szavakra - de erre nem is volt szó.
A sztrádát egy domb szelte keresztül. Alig negyvenmérföldnyire előttük egy talán harminc méter magas, szürkével alapozott, fényes barna tömeg mozgott a szél kavarta porban.
- Mit gondolnak, hány ilyen lehet? - törte meg April a csöndet. - Nem tudom - mormolta John.
- Biztos az egyik elveszett hegy, amiről beszélnek - mondta Jerry, csöppet sem tréfálkozva.
- Talán ebbe kerültek a növények - tűnődött April. Az ikreknek semmi kedvük sem volt erről vitába bocsátkozni. John megvárta, amíg a domb továbbmozdult, aztán jó félóra múlva, amikor a szántóföldeken át eltávolodott nyugat felé, újra elindította a teherautót. Lassan haladtak az összegyűrt aszfalton. A levegőben szétzúzott növények és por szaga szállongott.
- Marslakók - mondta John. Ekkor tiltakozott utoljára April állítása ellen, miszerint ő pontosan tudja, hogy valójában mi történt. Attól fogva nagyon keveset beszél, míg csak el nem kezdtek fölfelé kapaszkodni a Grapevine-orv Fort Tejon még átalakulatlan fái és épületei mellett. Ködösen a kis Gorman halvány körvonalai látszottak. Amikor már közeledni kezdtek a gerinchez, kitágult pupillákkal bámult Jerryre. - Jön az Angyalok városa - mondta.
Öt óra volt, kora este, már sötétedni kezdett.
Los Angeles fölött sötétvörös volt a levegő, akár a nyers hús.