14.

Edward megebédelt egy önkiszolgálóban, aztán, amikor befejezte, tovább üldögélt az üvegfallal elválasztott étkezőtérben... Karját az ablakpárkányra tette, és a kinti forgalmat bámulta. Valami nem stimmelt a Genetronnál. Ha erős sejtelmei támadtak, mindig megbízhatott bennük: agyának egyik, alapos megfigyelésre és az apró részletek összerendezésére fenntartott része néha összeadta a kettőt meg a kettőt, és amikor zavarba ejtő módon öt lett a végösszegük, akkor hopp, egyszer csak kiderült, hogy az egyik nem kettő, hanem három, csak előzőleg nem vette észre.
Bernard és Harrison eltitkolnak egy kulcsfontosságú tényt. A Genetron valami mást is csinál, nem csak segíteni akar egy volt alkalmazottján, egy munkájával kapcsolatos problémában, sőt nem is egyszerűen arra készül, hogy kihasználja az áttörési lehetőséget. De nem járhatnak el túlságosan gyorsan, mert az gyanút keltene. És talán nem biztosak benne, hogy megvannak-e hozzá az anyagi lehetőségeik.
Elfintorodott. Megpróbálta kiszabadítani okoskodásának láncát abból az öntvénymintából, amelybe belekényszerült, és igyekezett minden szemet külön-külön megvizsgálni. Biztonság. Bernard a biztonságot emlegette Candice-szel kapcsolatban. Lehet, hogy csak a vállalat biztonsága aggasztja őket, hiszen ők is félnek az ipari kémkedéstől. Ezért lett a North Torrey Pines Roadon minden kutatással foglalkozó magánvállalat olyan, mint egy acélpáncélú teknősbéka, azért zárkózott el mindenféle nyilvános vizsgálódás elől. De még ez sem lehet minden.
Nem lehetnek olyan ostobák és vakok, mint Vergil; tudniuk kell, hogy ami Vergillel történik, az túlságosan fontos ahhoz, hogysem egyetlen üzleti vállalkozás titokban megtarthassa magának.
Fel kellett tehát venniük a kapcsolatot a kormánnyal. Jogos ez a feltételezés? (Talán neki kellene ezt megtennie, akár megtette a Genetron, akár nem.) A kormány pedig intézkedik, olyan gyorsan, ahogy csak lehet, azaz napok vagy hetek alatt meghozza a döntéseit, terveket készít, akcióba lép. Közben azonban Vergilről nem gondoskodik senki. A Genetron semmit nem mer tenni Vergil akarata ellenére - a genetikai kutatóvállalatokat máris elég gyanakodva figyeli a nyilvánosság, és egy botrány nagy bajokat keverhet, sokkal nagyobbakat annál, mint hogy felborítaná a részvénykibocsátási terveiket.
Vergilt magára hagyták. Edward elég jól ismerte régi barátját ahhoz, hogy tudja: ez azt jelenti, hogy senki nem ügyel rá. Vergilben nincs semmi felelősségérzet. De önkéntesen elszigetelte magát, nem lép ki a lakásából, elszenvedi szellemi átalakulását, bezárkózik pszichotikus eksztázisába, betöltik zsenialitásának eredményei.
Edward döbbenten ébredt rá, hogy ő az egyetlen ember, aki tehet valamit. Ő az utolsó, akiben él a felelősségtudat.
Legfőbb ideje, hogy visszamenjen Vergil lakására, és legalább nyomon kövesse a fejleményeket, amíg a nagyfiúk a helyszínre érnek. Vezetés közben a változáson kezdett gondolkodni. Minden egyed csak bizonyos mértékű változást képes elviselni. Az újítás, sőt a radikálisan új létrehozása alapvető és nélkülözhetetlen, de eredményeit óvatosan és gondos előrelátással kell alkalmazni. Semmit sem szabad erőltetni, semmit nem szabad kikényszeríteni. Ez az ideális. Mindenkinek joga van ugyanolyannak maradni, amilyen, amíg másképp nem határoz.
Csakhogy ez naivitás.
Amit Vergil tett, az a legnagyobb dolog a tudomány történetében, amióta . . .
Mióta? Semmivel nem lehet összehasonlítani. Vergil Ulam istenné vált. Intelligens lények százmilliárdjait hordozza a testében. Edward képtelen volt megbirkózni ezzel a gondolattal.
Amikor megnyomta a berregőt a társasház kapuja előtt, Vergil szinte azonnal válaszolt.
- Igen - mondta, és nagyon feldobottnak tűnt. - Edward vagyok.
- Szia, Edward! Gyere be. Éppen fürdök. Nincs bezárva az ajtó. Edward a nappaliból egyenesen a fürdőszobához vezető folyosóra indult. Vergil a kádban hevert, nyakig belemerülve a kissé rózsaszínű vízbe. Rámosolygott Edwardra, és leöblítette a kezét.
- Olyan, mintha fölvágtam volna az ereimet, mi? - suttogta boldogan. - Ne aggódj. Most már minden sínen van. A Genetronék átjönnek és odavisznek. Bernard meg Harrison jönnek értem, meg a laborból a fiúk, egy kisbusszal. - Arcát fehér barázdák szántották keresztül-kasul, a kezét fehér dudorok borították.
- Ma reggel beszéltem Bernarddal - mondta Edward zavartan. - Haha, épp most telefonáltak - mutatott Vergil fürdőszobai hangostelefonjára. - Már egy órája itt ülök, lehet, hogy másfél órája. Áztatom magam, és gondolkodom.
Edward leült a vécé fedelére. A konnektorból kihúzott kvarclámpa ott állt a fehérneműs szekrény mellett.
-	Biztos vagy benne, hogy ezt akarod? - kérdezte. Előregörnyedt a válla.
- Igen, biztos - mondta Vergil. - Újra együtt lesz a család. Viszszafogadják a tékozló fiút. Vagy nem is olyan tékozló? Sose értettem, tulajdonképpen mit is jelentett az a tékozlás. Annyi szent, hogy stílusosan megyek vissza. Mostantól fogva minden stílusos lesz.
Az a rózsaszín a vízben nem szappanhabnak látszott.
- Habfürdőt veszel? - kérdezte Edward. Hirtelen eszébe jutott valami, amitől teljesen elgyengült.
- Nem. A bőrömből jön. Nem mondanak meg nekem mindent, de azt hiszem, felderítőket küldenek ki. Űrhajósokat! Azám! - Amikor Edwardra nézett, arckifejezésén nem látszott aggodalom, inkább mintha kíváncsi lett volna, hogyan fogadja ezt Edward.
Edward megfeszítette a hasizmait, mintha a következő ütést várná. Mostanáig soha nem gondolta végig ezt a lehetőséget - legalábbis tudatosan nem -, talán mert a közvetlen problémák lekötötték a figyelmét.
- Ez az első eset?
- Ühüm - nevetett Vergil. - Félig-meddig kedvem volna leereszteni a kis csibészeket a lefolyón. Tapasztalják csak ki maguk, milyen is igazából a világ.
- Mindenhová eljutnának - mondta Edward. - Az hétszentség.
Edward bólintott. Holtbiztos.
- Soha nem mutattál be Candice-nek - mondta.
- Ez igaz - rázta meg a fejét Vergil, de többet nem mondott. - Hogy . . . hogy érzed magad?
- Must éppen nagyon jól. Több milliárdnyian kell lenniük. Pancsolt egy kicsit a kezével. - Mit gondolsz? Kieresszem a kis csibészeket?
- Muszáj innom valamit - mondta Edward.
- Candice-nek van egy kis whiskyje a konyhaszekrényben. Edward letérdelt a fürdőkád mellé. Vergil kíváncsian nézett rá. - Mit fogunk csinálni? - kérdezte Edward.
Vergil arckifejezése hirtelen döbbenetesen megváltozott. Az éber kíváncsiság helyébe a szomorúság tragikus maszkja telepedett rá. - Jesszusom, Edward, az anyám... tudod, ezek eljönnek értem és visszavisznek, de anyám azt mondta, hívjam fel. Beszéljek vele. - Végigcsurogtak a könnyei az arcát eltorzító barázdákon. - Azt
mondta, menjek vissza hozzá. Amikor... amikor eljön az ideje. Eljött az ideje, Edward?
- Igen - mondta Edward. Úgy érezte magát, mintha valami szikrákkal teli felhőben lebegne. - Azt hiszem, így kell lennie. - Megmarkolta a kvarclámpa drótját, és megkereste rajta a dugaszt.
Vergil áramot vezetett az ajtókilincsekbe, kékre festette a vizeletűket, ezer ostoba ugratást eszelt ki, és soha nem nőtt fel, soha nem lett elég érett ahhoz, hogy megértse, mennyire zseniális, és mekkora hatással lehet a világra.
Vergil a fürdőkád dugója felé nyúlt. - Tudod, Edward, én . . .
Már nem tudta befejezni a mondatot. Edward bedugta a dugaszt a konnektorba, aztán fölkapta a lámpát, és belevágta a kádba, aztán félreugrott a villanás, a felcsapó gőz és a szikrák elől. A fürdőszobában kialudt a villany. Vergil sikoltozott, csapkodott, rángatózott, aztán minden elcsöndesedett, csak a hajából felszálló füst sistergett halkan. A kis szellőzőablak fénye sugárnyalábot hasított a bűzös ködbe.
Edward fölcsapta a vécé tetejét, és hányt. Aztán befogta az orrát, és kitámolygott a nappaliba. Valósággal kiszaladt alóla a lába, amikor lerogyott a heverőre.
De erre nem volt idő. Amikor felállt, megint szédülés és hányinger fogta el, de mégis kiment a konyhába. Megtalálta Candice Jack Danieles palackját, visszament vele a fürdőszobába, lecsavarta a palack kupakját, aztán beleöntötte a tartalmát a kádba. Közben megpróbált nem nézni Vergilre. De ez még nem volt elég. Még klórmeszet és szalmiákot kell keresnie, aztán el kell tűnnie.
Már majdnem felkiáltott, hogy megkérdezze Vergilt, hol tartja a klórmeszet meg a szalmiákot, de még idejében észbe kapott. Vergil meghalt. Edwardnak kezdett megint felfordulni a gyomra. Nekidőlt a folyosó falának, és a festett falhoz szorította az arcát. Mikor kezdtek a dolgok elrugaszkodni a valóságtól?
Amikor Vergil megjelent a Mount Freedom Egészségügyi Központban. Ez is csak Vergil egyik tréfája volt. Hahaha. Mély sötétkékké változtatom az egész életedet, Edward, hogy sose felejtsd el a barátodat.
Benézett a fehérneműs szekrénybe, de ott csak törülközőket meg ágyneműt látott. A hálószobában kinyitotta Vergil ruhásszekrényét, abban csak ruhákat talált. A hálószobához egy második fürdőszoba csatlakozott. Bement, látta, hogy az egyik végében, egy szekrénnyel szemben zuhanyfülke van, és az ajtaja alatt kifelé szivárog a víz. Kipróbálta a villanykapcsolót, de a lakásnak ebben a részében nem volt áram, csak a hálószoba ablakán szűrődött be némi fény. A szekrényben klóros fertőtlenítőt meg egy nagy üveg szalmiákszeszt talált.
Visszament a folyosón, és egymás után beleöntötte őket a kádba. Igyekezett nem nézni Vergil üveges szemét. A párolgó szalmiákszesz sziszegve szállt fel, köhögött tőle, és gyorsan becsukta maga mögött az ajtót.
Valaki halkan Vergilt szólította. Edward visszavitte az üres üvegeket a másik fürdőszobába. Ott hangosabban szólt a hang. Megállt az ajtónyílásban, és homlokát ráncolva hallgatózott.
- Hé, Vergil, te vagy az? - kérdezte a hang szárazon. A zuhanyfülkéből jött. Edward egy lépést tett feléje, aztán megállt. Elég, gondolta. Már éppen eléggé kifordult sarkaiból a valóság, igazán nem akart tovább menni benne. De aztán lépett még egyet és még egyet odaért a zuhanyfülke ajtajához.
A hang női hangnak hallatszott, rekedt volt és furcsa, de nem kétségbeesett.
Megmarkolta a fogantyút és megrántotta. Az ajtó kattanva kinyílt. Bekukkantott, szeme kissé már alkalmazkodott a sötétséghez.
- Jesszusom, Vergil, te teljesen elhanyagolsz engem. Ott kell hagynunk ezt a szállodát. Sötét és büdös. Utálom.
Felismerte a telefonban hallott hangot, bár különben aligha ismert volna rá, még ha látott volna is róla egy fényképet.
-	Candice? - kérdezte. 
-	Vergil! Menjünk! 
Edward elmenekült.