13.

Bernard homlokát a tenyerébe támasztva gondosan végignézte az elébe halmozott papírokat. Vissza-visszalapozott bennük, közben homlokán egyre mélyültek a ráncok.
Ami a fekete üvegkockában folyt, attól majd égnek állt a haja. Távolról sem rendelkezett minden információval, de washingtoni barátai így is fantasztikus munkát végeztek. A csomagot külön futár hozta, alig félórával Edward Milligan távozása után.
Beszélgetésük nyomán keserű, gyötrő szégyenkezés fogta el. Önmaga távoli rokonát látta a fiatal orvosban, és fájt neki az összehasonlítás. Lehet, hogy az öreg, világhírű Michael Bernard a kapitalista csábítások ködében tévelygett az elmúlt néhány hónapban?
A Genetron ajánlata tisztának és kellemesnek látszott - az első néhány hónapban minimális közreműködés, utána már csak annyi, hogy mint tudományos úttörő és afféle apafigura segítsen előmozdítani a cég sikerét.
Túlságosan sokáig tartott; amíg rájött, hogy már-már rácsapódott a csapda.
Felnézett az ablakra, aztán felállt, és felengedte a reluxát. Amikor az surrogva felszaladt, hirtelen kilátott a dombra, a fekete kockára és mögötte a szélfútta felhőkre.
Érezte a katasztrófa szelét. A fekete kockának ebben nem volt szerepe, de ha Vergil Ulam nem indította volna meg a lavinát, akkor végül megtette volna maga a Genetron.
Ulamot nem azért rúgták ki olyan hirtelen, és helyezték fekete listára, mert hanyagul végezte a kutatómunkáját - hanem azért, mert szorosan a katonai kutatórészleg nyomában járt, sőt sikert aratott abban, ami odaát gyakran akadályokba ütközött és kudarcot vallott. És annak ellenére; hogy hónapokon át tanulmányozták adatállományait (sok-sok másolat készült róluk), az eredményeit nem tudták megismételni.
Harrison tegnap azt motyogta, hogy Ulam felfedezései nagyrészt véletlenszerűek voltak. Teljesen nyilvánvaló volt, hogy ezt most miért mondja.
Utam nagyón közel járt ahhoz, hogy a hóna alá csapja sikeres munkáját, és otthagyja a Genetront meg a kormányt a csávában.
A nagyfiúk ebbe nem tudtak beletörődni, és nem bízhattak meg Utamban.
Ütődöttnek tartották, soha nem kaphatott volna biztonsági szempontból feddhetetlen minősítést.
Így aztán kirúgták, és félretették.
Aztán visszajött kísérteni. Most már nem utasíthatták vissza. Bernard még egyszer végigfutott a papírokon, aztán föltette magának a kérdést, hogyan mászhatna ki a legkisebb presztízsveszteséggel ebből a csávából.
De kimásszon-e? Ha már ezek ilyen hülyék, nem lenne-e hasznos az ő szakértelme - vagy legalább a világos gondolkodása? Afelől nem volt semmi kétsége, hogy világosabban tud gondolkodni, mint Harrison és Yng.
No de a Genetronnak főleg csak a neve kellett. Mennyi befolyása lehetne rájuk, akár még most is?
Leengedte a reluxát, elfordította a fogantyút, és teljesen lezárta. Aztán fölvette a telefont, és feltárcsázta Harrison számát.
- Igen?
- Itt Bernard.
- Parancsolj, Michael.
- Fel akarom hívni Ulamot. Be fogjuk hozni ide. Még ma. Állítsd készenlétbe az egész csapatodat és a hadügy kutatóit is.
- Michael, ez . . .
- Egyszerűen nem hagyhatjuk odakinn. Harrison hallgatott egy kicsit.
- Igen, egyetértek.
- Akkor lássatok hozzá.