5.

Candice-szal folytatott viszonyának első hete után megváltozott Vergil ízlése az étkezést illetőleg. Addig makacsul zabálta az édességet meg a keményítőtartalmú ételeket, a zsíros húsokat, a kenyeret meg a vajat. Kedvenc étele, a “szemét" pizza volt: a közelben működött egy pizzéria, ahol a szardínia meg az olajbogyó tetejébe még rendesen megrakták a pizzáját ananásszal és prosciuttóval is.
Candice azt javasolta, hogy csökkentse a zsírok fogyasztását “olajos szarnak nevezte" ezeket az ételeket -, és egyen több zöldfélét meg magvakat. A jelek szerint ezzel a teste is egyetértett.
Csökkentette az étel mennyiségét is. Gyorsabban jóllakott. A pocakja észrevehetően leapadt. Nyugtalannak érezte magát a lakásban. Ízlelőbimbóinak megváltozásával a szerelemhez való hozzáállása
is megváltozott. Ebben nem volt semmi váratlan. Vergil volt annyira járatos a pszichológiában, hogy tudja, csak egy teljességet ígérő kapcsolatra van szüksége ahhoz, hogy megszűnjön benne a nőgyűlölet. Márpedig Candice gondoskodott erről.
Egyes estéket testgyakorlással töltött. A lába már nem fájt annyira. Minden megváltozott. A világ kellemesebb hellyé vált számára. Hátfájásai fokozatosan eltűntek, még az emlékük is.
Vergil mindezt nagyrészt Candice-nak tulajdonította, valahogy úgy, amint a serdülők rebesgetik, hogy a szüzesség elvesztésével eltűnnek a pattanások.

Viszonyuk időnként viharossá vált. Candice elviselhetetlennek találta, amikor megpróbálta elmagyarázni neki a munkáját. Vergil alig titkolt dühvel kezelte a témát, ritkán vette magának a fáradságot, hogy leegyszerűsítse a technikai részleteket. Már-már bevallotta, hogy befecskendezte magába a limfocitákat, de elhallgatott, amikor nyilvánvaló lett, hogy a lányt mélységesen untatja a téma.
- Csak akkor szólj, ha feltaláltál egy olcsó gyógymódot a herpeszre - mondta Candice. - Csak a Keresztyén Akcióligától egy kalap pénzt kapnánk, hogy ne dobjuk piacra.
A nemi betegség miatt már nem aggódott - Candice meggyőzte, hogy nincs semmi baja-, ám egyik este kiütések törtek ki rajta, furcsa és kellemetlen fehér pörsenések keletkeztek a hasán, de reggelre elmúltak, és többé nem tértek vissza.
Vergil az ágyban feküdt, és a mellette fekvő puha fehér lepedőbe burkolt alak halk lélegzését hallgatta. Candice popsija olyan volt, mint egy hóval borított domb, a háta meztelen maradt, mintha egy csábító, mélyen kivágott estélyi ruhát viselne. Már három órája befejezték a szeretkezést, de Vergil még mindig ébren volt. Az járt a fejében, hogy az elmúlt két hét során többször szeretkezett Candiceszal, mint életében az összes többi nővel együttvéve.
Ez megragadta a fantáziáját. Mindig érdekelte a statisztika. Egy kísérlet során a számok ugyanúgy mérik a sikert vagy a kordarcot, mint az üzleti életben. Kezdte úgy érezni, hogy Candice-szal folytatott “viszonya" (milyen furcsa is volt számára ez a szó!) már túllépett a sikert mutató vonalon. Minden jó kísérlet alapvető jellemzője, hogy megismételhető, márpedig ez a kísérlet mindig újra sikerült...
És így tovább. Éjszakánként egyre csak ilyesmiken kérődzött, a végtelenségig, ami sokkal kevesebbet ért, mint egy jó, álomtalan alvás.
Candice teljesen elképesztette. A nők mindig elképesztették, hiszen olyan kevés alkalma volt megismerni őket; de gyanította, hogy Candice még annál is elképesztőbb. Egyszerűen nem tudta megérteni a magatartását. Mostanában már ritkán kezdeményezett szeretkezést, de elég lelkesen vett részt benne. Vergil macskának látta, aki új házat keresett, aztán mihelyt megtalálta, leült és dorombolt, nem sokat törődve a holnappal.

Ez a fajta jóllakott közömbösség nem fért össze sem Vergil szenvedélyével, sem az élettel kapcsolatos terveivel.
Nem szívesen gondolt úgy Candice-ra, mint aki intellektuálisan alacsonyabb rendű nála. A lány időnként kifejezetten szellemes volt, és jó megfigyelőnek mutatkozott, jó volt vele együtt lenni. De nem ugyanazok a dolgok érdekelték, mint őt. Candice az élet felszínes értékeiben hitt - a látszatokban, a szertartásokban, abban, amit más emberek gondolnak és csinálnak. Vergil fütyült rá, mit gondolnak mások, amíg nem akadályozták a terveit.
Candice elfogadta és átélte a dolgokat. Vergil szikrázott és megfigyelt.
Mélységesen irigyelte a lányt. Élvezte volna, ha kikapcsolódhatott volna, ha nem őrölték volna állandóan a gondolatai, tervei és aggodalmai, ha nem kellett volna szüntelenül információkat feldolgoznia, hogy valami új felismerésre jusson általuk. Nyaralás volna, ha olyan lehetne, mint Candice.
Candice viszont kétségkívül izgő-mozgó bajkeverőnek tartotta őt. Jómaga csak élte az életét, nem sokat tervezett, nem sokat töprengett, egyáltalán nem voltak skrupulusai... nem kínozta lelkiismeret-furdalás, és soha nem gondolta meg magát. Mikor nyilvánvaló lett, hogy az izgő-mozgó bajkeverő munkanélküli, és nem is valószínű, hogy egyhamar megint állást találhat, fura módon csöppet sem rendült meg benne a bizalma. Talán éppúgy nem fogta fel ezeket a dolgokat, mint egy macska. ,
egy aztán Candice aludt, Vergil pedig töprengett. Oda-vissza végiggondolta, ami a Genetronnál történt, elkérődzött a következményeken, saját, kétségtelenül kísérteties viselkedésén, amikor visszafecskendezte a limfocitáit a saját véráramába, valamint azon, miért képtelen arra koncentrálni, hogy most mit csináljon.
Bámulta a sötét plafont, aztán erősen lehunyta a szemét, hogy megfigyelhesse a káprázatmintákat. Felemelte mind a két kezét, közben megérintve Candice fenekét, és a szemhéjára nyomta a mutatóujjait, hogy felerősítse a hatást. Ezen az éjszakán azonban nem tudta holmi pszichedelikus szemjátékmozikkal elszórakoztatni magát. Semmi nem bukkant fel a szemében, csak meleg sötétség, amelyet időnként távoli és homályos felvillanások szakítottak meg, amelyek mintha egy másik földrészről érkeztek volna:
A töprengéseken túljutva, a gyerekkori trükköktől elzárva, és még mindig teljesen éberen, Vergil beletörődött az ébrenlétbe, nem figyelt ugyan semmit, és gondolatainak nem volt tárgya...
Igazán nem próbálom elkerülni . . . várok reggelig. Megpróbálom elkerülni, hogy gondoljak mindarra, amit elveszítettem, és hogy mindazt, amit régebben elnyertem, elveszíthetem.
Nem állt még készen, és még mindig mozgott és rángatózott, miközben veszített.
Vasárnap reggel, a harmadik héten:
Candice a markába nyomott egy csésze forró kávét. De valami nem stimmelt, se a csészével, se a kezével. Matatva keresgélte a szemüvegét, fel akarta tenni, de attól csak még jobban fájt a szeme.
- Kösz - motyogta, elvette a csészét, és feltápászkodott az ágyban a párnán, de közben kilötyögtette a forró, barna levet az ágyneműre. -- Mit akarsz ma csinálni? - kérdezte Candice. (Nem nézel munka
után? - sugallta a kérdés, de Candice soha nem hangsúlyozta a felelősségét, és soha nem érdeklődött afelől, hogy miből él, és mennyi pénze van).
- Gondolom, munkát keresek - mondta. Összehúzott szemmel hunyorgott az egyik száránál fogott szemüvegen át.
- Én bemegyek a Lighthoz, beviszek egy hirdetésszöveget, aztán bevásárolok az utca végén a kis zöldségesbódéban. Aztán megfőzöm magamnak a vacsorát, és egyedül eszem.
Vergil értetlenül nézett rá.
- Mi a baj? - kérdezte Candice. Vergil letette a szemüvegét.
- Miért egyedül?
- Mert azt hiszem, kezdesz engem magától értetődőnek tekinteni. És ezt én nem szeretem. Érzem, ahogy elfogadsz.
- És azzal mi a baj?
- Semmi - mondta a lány türelmesen. Már felöltözött, most fésülködött, haja hosszan és fényesen hullott a vállára. - Nem szeretném a fűszert elveszíteni.
- Fűszert>
- Nézd, időnként minden kapcsolatnak szüksége van egy kis izgalomra. Kezdek rád úgy gondolni, mint egy kutyakölyökre, amelyik mindig kéznél van, és ez nem jó.
- Nem - mondta Vergil szórakozottan.
- Nem aludtál az éjjel?
- Nem. Legalábbis nem sokat. - Zavartnak látszott. - Hát akkor mi van?
- Egyszerűen látom, hogy milyen szép vagy. - Látod? Adottnak veszel.
- Nem. Úgy értem . . . szemüveg nélkül. Látom, milyen szép vagy, szemüveg nélkül.
- Nahát, ez jó - mondta Candice macskaszerű érdektelenséggel. Holnap majd felhívlak. Ne izgulj.
- Ó, nem - mondta Vergil, és megmasszírozta a halántékát. Candice halkan becsapta maga mögött az ajtót.
Vergil körülnézett a szobában.
Mindent pompásan, élesen látott. Amióta hétéves korában megromlott a látása a kanyaró miatt, soha nem látta ilyen tisztán a világot. Ez volt az első olyan javulás, amelyet határozott meggyőződése szerint nem tulajdoníthatott Candice-nak.
- Fűszer - mondta, a függönyökre pislantva.